Title: BELGIA
Author: Irina
Company: CSC

LEGISLAŢIE REFERITOARE LA COMISIILE PARLAMENTARE DE ANCHETĂ

Abstract

Comisiile de anchetă reprezintă un instrument de investigare, dar şi de control formal al Parlamentului asupra funcţionării instituţiilor statului, în probleme de interes public. 

Una dintre diferenţele majore dintre comisiile de anchetă şi comisiile de control o reprezintă caracterul diferit în raport cu durata de funcţionare a acestor comisii. Astfel, comisiile de anchetă sunt constituite pe o durată determinată, până la îndeplinirea mandatului pentru care au fost înfiinţate, în timp ce comisiile de control sunt constituite şi funcţionează pe durata mandatului legislaturii parlamentare.  

Cadrul legal de reglementare al comisiilor de anchetă este cuprins în mai multe paliere normative: constituţional, penal, al dispoziţiilor interne de funcţionare, dar şi al legilor cu caracter specific.    

Majoritatea Constituţiilor statelor membre UE stipulează în mod explicit dreptul Parlamentelor naţionale de a constitui comisii de anchetă, stabilind, astfel, cadrul general de reglementare. 

De asemenea, Regulamentele de funcţionare ale Camerelor Parlamentelor cuprind, în cea mai mare parte a lor, reguli procedurale după care aceste comisii sunt constituite, funcţionează, deliberează, dar şi drepturi şi obligaţii ale membrilor comisiei sau ale persoanelor anchetate.

În multe dintre statele membre, comisiile de anchetă funcţionează şi în baza unor legi specifice.

Lucrarea de faţă tratează subiectul comisiilor parlamentare de anchetă, de la constituirea acestora, până la prezentarea forţei juridice a actelor rezultate în urma investigaţiilor întreprinse la nivelul ei.    

CUPRINS

AUSTRIA
BELGIA
CEHIA
FRANŢA
GERMANIA
GRECIA
ITALIA
LUXEMBURG
LETONIA
MAREA BRITANIE
OLANDA
PORTUGALIA
POLONIA
SPANIA
UNGARIA

AUSTRIA

Pentru controlul parlamentar asupra guvernelor, Camerele Parlamentului dispun de: dreptul la interpelare (art. 52 din Constituţie), dreptul la rezoluţie şi dreptul la anchetă (art.53 din Constituţie).
Parlamentul austriac este format din două camere, Consiliul Naţional (Nationalrat) şi Consiliul Federal (Bundesrat). 

Cadrul de reglementare

Constituţia Austriei 

www.legislationonline.org

 Art. 52
(1) Consiliul Naţional şi Consiliul Federal au dreptul să controleze modul în care administrează treburile Guvernul Federal, să-i interogheze pe membrii acestuia cu privire la toate problemele legate de exercitarea puterii executive, să ceară toate informaţiile legate de aceste probleme şi să formuleze în rezoluţiile lor, solicitările pe care le au cu privire la exercitarea puterii executive. 

Art. 52 
(1) Pentru verificarea anumitor tranzacţii în cadrul conturilor federale, care sunt supuse controlului Curţii de conturi, o comisie constituită în temeiul art. 126(d) alin.2 din Constituţie, alege o subcomisie permanentă din care trebuie să facă parte cel puţin un membru din fiecare partid reprezentat în Comisia principală din Consiliul Naţional. 
(2) Prevederi detaliate sunt stabilite prin Regulamentul intern al Consiliului Naţional. 

Art.53 
(1) Consiliul Naţional poate decide constituirea comisiilor de anchetă. 
(3) Instanţele judecătoreşti şi toate celelalte autorităţi sunt obligate să respecte solicitarea comisiei de anchetă de a instrumenta cauzele. La cererea comisiei, toate serviciile publice trebuie să prezinte dosarele cu actele solicitate. 
În afară de problema de a fi conformă cu cererile comisiilor de anchetă, obligaţia de a prezenta dosarele cu acte pare să nu aibă limite, la prima vedere. Acest lucru ar putea însemna că departamentele publice ar trebui să prezinte toate dosarele lor, fără a aduce atingere normelor de păstrare a secretului, drepturilor personale şi intereselor publice. 
De aceea, următoarele limite trebuie să fie respectate, dacă art. 53 este interpretat corect în contextul Constituţiei, al ordinii publice şi al protecţiei drepturilor omului şi drepturilor personale. 
Obligaţia de a prezenta dosarele cu acte se înscrie în obiectul anchetei, conform deciziei prin care a fost înfiinţată comisia. Cu toate acestea, respectiva obligaţie nu există în cazul în care subiectul unei anchete nu se bazează pe prevederile fundamentale ale Constituţiei, şi anume, în cazul în care scopul investigaţiilor depăşeşte sfera de administrare sau de executare a competenţelor guvernamentale. În acest context, trebuie reformulată întrebarea, în ce măsură activităţile cabinetelor membrilor guvernului se încadrează în acest domeniu de aplicare. 
Când dosarele conţin date cu caracter personal, care nu sunt în legătură directă cu obiectul unei anchete, acestea nu trebuie să fie divulgate. Acest lucru se aplică, de exemplu, pentru informaţii medicale şi date despre membri ai familiei. 
Aceleaşi restricţii ar trebui să fie aplicate şi corespondenţei din conturile de mail utilizate de către funcţionarii publici în scopuri personale. Cererea comisiei, adresată unui minister de a căuta astfel de conturi de mail cu ajutorul cuvintelor‑cheie, este cu siguranţă împotriva regimului privat al conturilor de mail. 
În special, în cazul investigării achiziţiilor publice, se pune problema confidenţialităţii afacerilor. În acest sens, motivele de a refuza depunerea mărturiei trebuie să fie respectate de către comisiile de anchetă. 
Secretele militare, ca de exemplu, parametrii tehnici militari ai echipamentelor de high-tech nu trebuie divulgate faţă de comisiile de anchetă. Aceste secrete au fost adesea stabilite de comun acord în tratatele internaţionale bazate pe înţelegere reciprocă, pentru că astfel de echipamente sunt adesea folosite de mai multe naţiuni. 
În cursul investigaţiilor efectuate de către comisii, au fost relevante şi au condus la discuţii prelungite, următoarele aspecte: 
•	 dreptul  comisiei de a examina dacă au fost obţinute toate dosarele relevante;
•	 cine este însărcinat să verifice dacă dosarele au legătură cu obiectivul anchetei efectuată de către comisie;
•	 care sunt soluţiile posibile pentru astfel de controverse, luând în considerare atât dreptul parlamentului de a investiga administrarea şi execuţia aparţinând guvernului, dar şi protecţia drepturilor individuale. 

Art. 75 din Constituţie precizează că membrii Guvernului Federal, precum şi secretarii de stat au dreptul să participe la toate lucrările comisiilor (subcomisiilor) acestor organisme reprezentative, dar numai la invitaţia specială a Subcomisiei permanente a Comisiei principale precum şi a comisiilor de anchetă ale Consiliului Naţional. În conformitate cu dispoziţiile precizate în Legea federală privind Regulamentul intern al Consiliului Naţion^al, cel al Consiliului Federal şi al Adunării Federale, aceştia au dreptul să fie audiaţi de fiecare dată când ei solicită aceasta. Consiliul Naţional, Consiliul Federal şi Adunarea Federală, precum şi comisiile (subcomisiile) lor, pot solicita prezenţa membrilor Guvernului Federal în faţa comisiei şi să le solicite să iniţieze anchete. 

www.parliament.gv.at

www.cdep.ro/infoparl

Art.76
(1) Membrii Guvernului Federal sunt responsabili faţă de Consiliul Naţional, în conformitate cu prevederile art.142 din Constituţie care, în alin. (1), conţine următoarele prevederi: „Curtea Constituţională judecă organele supreme ale Federaţiei landurilor care, pe baza responsabilităţilor lor constituţionale, sunt puşi sub acuzare, pentru încălcarea cu vinovăţie a legii, în activitatea lor oficială”. 

Art.142 alin.2b, prevede că pot fi puşi sub acuzare pentru încălcarea legii, la decizia Consiliului Naţional, membrii Guvernului Federal şi organele care îi sunt asimilate în planul responsabilităţilor. 

Regulamentul intern al Consiliului Naţional

Art.98(1)
 Ca urmare a unei cereri depusă de unul dintre membrii Comisia principală a Consiliului Naţional poate să decidă organizarea unei audieri parlamentare, adică să solicite declaraţii scrise şi să audieze experţi şi alţi martori, sub rezerva dispoziţiilor din art.40(1), conform căruia, comisiile pot cere, prin intermediul Preşedintelui, membrilor Guvernului Federal, să iniţieze anchete sau să convoace experţi sau alţi martori, pentru a furniza informaţii, verbal sau în scris; dacă astfel de convocări implică costuri, va fi cerut acordul Preşedintelui. 
Comisia principală poate, în orice moment, să schimbe o decizie de organizare a unei audieri, în conformitate cu cerinţele art.42(2) al Regulamentului intern al Consiliului Naţional, referitoare la modificarea deciziilor. 

Art.98(2) prevede că propunerile de a organiza o audiere în conformitate cu alineatul (1) al art.98 sunt prezentate, în scris, Preşedintelui şi conţin indicaţii asupra obiectului audierii, participanţii care vor fi prezenţi, precum şi data audierii. 

Art.98a
(1) Cu excepţia cazului în care, la propunerea Preşedintelui, Comisia principală decide altfel, şedinţa de audiere va fi prezidată de Preşedintele Consiliului Naţional. Prevederile conform cărora se prezidează o audiere, trebuie să fie, mutatis mutandis, cele stabilite în art. 13 (2 şi 3) din Regulament. 
(2) Mass-media are acces la audieri (începând din 1988), cu excepţia cazului în care Comisia principală hotărăşte altfel atunci când ia decizia de a organiza audierea. În orice caz, la şedinţe vor fi admise numai acele persoane care au dreptul de a fi prezente la şedinţele comisiilor Consiliului Naţional. Preşedintele hotărăşte dacă reprezentanţii mass-media pot fi admişi, în funcţie de capacitatea sălii în care are loc şedinţa. 
(3) În plus, se aplică, mutatis mutandis, dispoziţiile de art. 41 (5), 58, 101 şi 102, în ceea ce priveşte identificarea participanţilor care au cerut cuvântul, îndreptarea unor erori materiale, precum şi solicitarea de a lua cuvântul sau chemarea la ordine. 
(4) În cazul în care membrii care participă la audiere decid altfel, cu privire la anumite părţi ale deliberărilor, se face stenografierea dezbaterilor şi se imprimă pentru a fi publicate. Orice publicare ulterioară a audierii rămâne la latitudinea Preşedintelui. 
(5) Membrii care participă la audiere pot decide să prezinte Consiliului Naţional stenogramele cu privire la subiectul în discuţie. 
Regulamentul intern al Consiliului Naţional prevede în art.33(1), că, pe baza unei cereri scrise, adresată Preşedintelui, în care sunt precizate subiectul investigaţiei, obiectivele acesteia şi componenţa comisiei, Consiliul Naţional poate constitui o comisie de investigaţie, conform procedurilor legale. Fiecare partid reprezentat în Comisia principală va avea cel puţin un reprezentant în această comisie. Pentru comisiile de investigaţie există prevederi speciale, anexate Codului de Procedură al Consiliului Naţional, "Rules of Procedure for Parliamentary Investigating Committee”. 

www.parliament.gv.at

Fiecare comisie îşi alege un preşedinte, vicepreşedinţii şi secretarii. Până la alegerea preşedintelui comisiei de investigaţie, şedinţa este condusă de Preşedintele Consiliului Naţional (Art.98(4)). 
În aceeaşi modalitate folosită pentru constituirea comisiilor de investigaţie, Comisia principală poate înfiinţa o comisie de anchetă, pentru a pregăti luarea deciziilor asupra unor probleme complexe şi importante şi stabileşte data pentru raportul final al comisiei. O propunere în acest sens, în conformitate cu alineatul (2) al art.98 din Regulamentul intern al Consiliului Naţional, trebuie să conţină precizări detaliate referitoare la sarcina şi obiectivele comisiei şi să indice componenţa acesteia. Comisia de anchetă îşi va încheia lucrările cu prezentarea unui raport către Consiliul Naţional, în care sunt reflectate toate opiniile exprimate. 
(5) Comisia de anchetă poate decide să admită, sau nu, prezenţa publicului şi a reprezentanţilor mass-mediei la unele părţi ale şedinţelor sale sau la votul asupra raportului final, în conformitate cu art. 28b-(2). Înregistrările sonore, filmările şi înregistrările video, precum şi fotografierea vor fi admise. 
(6) Numărul total al comisiilor de anchetă care nu şi-au prezentat încă raportul lor de încheiere, nu trebuie să depăşească niciodată 3. 
(7) Activităţile comisiilor de anchetă trebuie să fie supuse, mutatis mutandis, dispoziţiilor procedurale ale prezentei Legi federale cu privire la lucrările comisiilor. 
Aşa cum s-a arătat, procedurile penale sunt restrânse la examinarea comportamentului cu caracter penal, comportament care este pedepsit prin lege. Dimpotrivă, comisiile de anchetă nu sunt limitate numai la cercetarea comportamentului extra penal. Acestea pot investiga şi conduita penală, fără a avea, însă, competenţa de a da un verdict de vinovăţie. Dacă acestea descoperă că s-a comis o faptă penală, singura lor reacţie poate fi informarea procurorului care va trebui să acţioneze conform prevederilor codului de procedură penală. 
Investigaţia unei comisii de anchetă este parţial limitată de restricţiile dreptului de control al Parlamentului şi parţial de către protecţia drepturilor fundamentale ale persoanei, care nu pot fi încălcate în cadrul investigaţiilor.
În conformitate cu articolul 6 din Convenţia Europeană a Drepturilor Omului, în stabilirea drepturilor şi obligaţiilor sale cu caracter civil sau a oricărei acuzaţii în materie penală împotriva sa, orice persoană are dreptul la un proces public echitabil şi într-un termen rezonabil, la o instanţă independentă şi imparţială, instituită de lege. 
Având în vedere că sarcina comisiilor de anchetă este stabilirea răspunderii politice şi nu stabilirea drepturilor civile şi a pedepselor penale, această convenţie europeană nu se aplică la astfel de comisii.
Chiar dacă normele unui proces echitabil nu se aplică în mod direct la comisiile de anchetă, legislaţiile naţionale de procedură tind să respecte normele de bază ale unui proces echitabil.
Pe de altă parte, o atenţie deosebită trebuie acordată articolului 5 din Convenţie, atunci când este vorba despre forma juridică şi punerea în aplicare în ceea ce priveşte măsurile obligatorii luate de către comisia de anchetă.

BELGIA

Parlamentul Belgiei este construit în sistem bicameral, prima Constituţie adoptată în anul 1831 consacrând acest tip de instituţionalizare. Cele două Camere sunt Camera Reprezentanţilor şi Senat. 

Cadrul de reglementare

Constituţia Belgiei

^http://www.dekamer.be/kvvcr/pdf_sections/publications/constitution/grondwetEN.pdf

Legea din 3 mai 1880 privind anchetele parlamentare, cu modificările şi completările ulterioare

^Law ^of ^3 ^May ^1880 ^on ^parliamentary ^inquiries.

Regulamentul Camerei Reprezentanţilor

^http://www.lachambre.be ^- ^The ^Rules ^of ^Procedure ^of ^the ^Belgian ^House ^of ^Representatives

Anexele la regulamentul Camerei Reprezentanţilor

^Règlement ^de ^la ^Chambre ^des ^représentants ^ANNEXES ^– ^Anchetele ^parlamentare ^(pag.187-197) 
^http://www.lachambre.be/kvvcr/pdf_sections/publications/reglement/reglementF_bijlage.pdf

Regulamentul Senatului

^http://www.senate.be/doc/reglement_fr.html#t2c1

Constituţia, art. 56

Fiecare Cameră a Parlamentului belgian are drept de anchetă conferit constituţional. 

Legea din 3 mai 1880 privind anchetele parlamentare, cu modificările şi completările ulterioare

^Actul ^normativ ^a ^fost ^modificat ^prin ^Legea ^din ^30 ^iunie ^1996 ^privind ^anchetele ^parlamentare.

Art. 1
Camerele Parlamentului îşi exercită dreptul de anchetă conferit de art. 56 din Constituţie potrivit dispoziţiilor legale.
Anchetele desfăşurate de Camerele Parlamentului nu se substituie celor desfăşurate de puterea judiciară, cu care ele pot intra în concurs.

Art. 2
Fiecare Cameră, în îndeplinirea atribuţiilor de anchetă, exercită acest drept fie prin plenul ei, fie printr-o comisie înfiinţată în acest sens.

Art. 3
Comisia de anchetă se constituie şi deliberează potrivit reglementărilor stabilite de Cameră.
Toţi membrii Camerei au dreptul să asiste la anchetele unei comisii, cu excepţia cazului în care Camera sau comisia decid altfel. 
Reuniunile comisiei sunt publice. Comisia poate în orice moment să decidă contrariul.
Membrii Camerei sunt obligaţi să păstreze secretul în legătură cu informaţiile la care au acces în timpul şedinţelor comisiei care nu au caracter public. Încălcarea în orice mod a acestei obligaţii de păstrare a confidenţialităţii este sancţionată potrivit dispoziţiilor regulamentului Camerei din care fac parte.
Comisia poate renunţa la confidenţialitate, cu excepţia cazului în care s-a angajat în mod expres să o menţină.

Art. 4
1. În cazul în care sunt împuternicite, Camera sau comisia, precum şi preşedinţii acestora pot lua toate măsurile de investigare prevăzute de Codul de procedură penală.
2. Pentru aplicarea măsurilor procedurale stabilite, Camera sau comisia de anchetă pot solicita primului preşedinte al Curţii de Apel să desemneze unul sau mai mulţi consilieri ai Curţii sau unul sau mai mulţi judecători ai Tribunalului de Primă Instanţă din aria de jurisdicţie unde se desfăşoară procedurile de anchetă. 
În desfăşurarea anchetei, magistratul astfel desemnat este subordonat preşedintelui comisiei. Magistratul trebuie să întocmească un raport scris în care să fie consemnate concluziile anchetei sale.
Magistratul desemnat poate extinde ancheta în afara sferei de jurisdicţie a instanţei căreia îi aparţine, pe întregul teritoriu al Regatului.
3. Comisia poate, de asemenea, în conformitate cu prevederile Legii organice din 18 iulie 1991 privind controlul serviciilor de poliţie şi de informaţii, să însărcineze Comitetul P sau Comitetul R cu efectuarea anchetelor suplimentare necesare.

^Belgia ^are ^un ^nivel ^particular ^de ^control ^parlamentar ^al ^serviciilor ^de ^informaţii: ^Comisia ^R ^pentru ^controlul ^serviciilor ^de ^informaţii, ^alcătuită ^din ^3 ^membri, ^şi ^Comisia ^P ^pentru ^controlul ^activităţii ^poliţiei, ^alcătuită ^din ^5 ^membri. ^Aceste ^comisii ^nu ^sunt ^alcătuite ^din ^parlamentari, ^fiind ^formate ^din ^experţi ^şi ^specialişti ^în ^domeniu, ^care ^sunt ^numiţi ^de ^Senat, ^în ^cazul ^Comisiei ^R, ^şi ^de ^Camera ^Reprezenţilor, ^în ^cazul ^Comisiei ^P. ^Activitatea ^acestor ^comisii ^este ^supervizată: ^Comisia ^R ^de ^către ^o ^comisie ^permanentă ^a ^Senatului ^(Comisia ^de ^Supervizare ^Parlamentară ^a ^Comisiei ^R), ^iar ^Comisia ^P ^de ^către ^o ^comisie ^permanentă ^a ^Camerei ^Reprezentanţilor ^(Comisia ^de ^Supervizare ^Parlamentară ^a ^Comisiei ^P). ^Aceste ^comisii ^de ^supervizare ^sunt ^compuse ^din ^4 ^senatori, ^respectiv ^9 ^deputaţi, ^fiind ^conduse ^de ^preşedinţii ^Camerelor ^respective. ^Organizarea ^serviciilor ^de ^informaţii ^a ^făcut ^obiectul ^unui ^studiu ^documentar ^elaborat ^la ^nivelul ^Direcţiei ^studii ^şi ^documentare ^legislativă ^în ^anul ^2009, ^care ^poate ^fi ^accesat ^direct ^pe ^Intranet ^la ^pagina ^Direcţiei.http://www.cdep.ro/intranet/docs_dip/11297_organizarea%20serviciilor%20de%20informatii.doc

4. Este obligatorie prezenţa unui magistrat desemnat în conformitate cu alin. 2 al acestui articol când mijloacele de investigare includ limitarea libertăţii de circulaţie, confiscarea sau sechestrul asupra unor bunuri, percheziţii sau interceptări ale convorbirilor, efectuarea şi înregistrarea comunicaţiilor sau telecomunicaţiilor private. 
Prevederile Codului de procedură penală (art. 35-39 şi 90 şi următoarele) cu privire la confiscarea bunurilor, ascultarea, interceptarea şi înregistrarea comunicaţiilor şi telecomunicaţiilor private se aplică de către magistratul desemnat.
5. Atunci când solicitarea este formulată în legătură cu informaţii încadrate în materia penală, contravenţională sau disciplinară, comisia adresează procurorului de pe lângă Curtea de Apel sau auditorului general de pe lângă Tribunalul militar o solicitare scrisă pentru a fi eliberate copii ale actelor de investigaţii sau ale actelor procedurale considerate a fi necesare.
În cazul în care, prin decizie motivată, magistratul consideră că nu are competenţa de a formula o asemenea cerere, Camera, comisia de anchetă sau preşedinţii lor pot exercita o cale de atac la decizia magistratului, la o instanţă specială, constituită din primul preşedinte al Curţii de Casaţie, preşedintele Curţii Constituţionale şi primul preşedinte al Consiliului de Stat. Acest for decide cu uşile închise procedura aplicabilă. Preşedintele comisiei şi magistratul în cauză pot fi consultaţi în cursul procedurii de decizie a instanţei special constituite. Decizia acestei instanţe este definitivă, iar decizia motivată este prezentată în şedinţă publică, ţinându-se cont de interesele în cauză şi cu respectarea dreptului la apărare.
6. Atunci când informaţiile solicitate sunt încadrate în materia administrativă, comisia adresează o cerere scrisă ministrului sau secretarului de stat competenţi, care trebuie să răspundă imediat. 

Art. 5
Citaţiile sunt trimise prin executori judecătoreşti, la cererea preşedintelui Camerei, comisiei sau a magistratului desemnat; termenul este de 2 zile, cu excepţia situaţiilor de urgenţă.

Art. 6
Preşedintele Camerei sau preşedintele comisiei exercită poliţia şedinţelor în limitele competenţelor pe care le deţin preşedinţii curţilor sau tribunalelor.

Art. 7
Ultrajul şi violenţele comise asupra membrilor Camerei care exercită sau asistă ancheta sunt supuse sancţiunilor în conformitate cu dispoziţiile cap. II titlul V, Cartea a II-a a Codului penal referitoare la ultraj şi alte violenţe săvârşite asupra membrilor Camerelor Legislativului. 

Art. 8
Orice persoană, alta decât un membru al Camerei care, în orice împrejurare, asistă sau participă la şedinţele care nu au caracter public ale comisiei de anchetă, are obligaţia să depună jurământul de păstrare a secretului în legătură cu informaţiile la care are acces. Orice încălcare a acestui secret se sancţionează conform dispoziţiilor art. 458 Cod penal.
Martorii, interpreţii şi experţii au în faţa Camerei, comisiei sau magistratului comisiei obligaţiile stabilite de judecătorul investigator.
Orice persoană poate fi interogată ca martor. Convocarea se face în scris şi, în cazul în care este necesar, prin citaţie.
Înainte de a fi audiată, persoana care va depune mărturie trebuie să prezinte convocarea la comisie sau Cameră. Despre aceasta se face menţiune în procesul verbal. De asemenea, vor fi declarate: numele şi prenumele, profesia, locul naşterii, data naşterii şi domiciliul. 
Martorii şi experţii vor îndeplini procedura jurământului, declarând că vor spune adevărul şi numai adevărul.
Experţii au obligaţia să confirme în procesul verbal jurământul următor:
„Jur să-mi îndeplinesc misiunea cu onoare şi cinste, cu onestitate şi probitate”
Procesul verbal care consemnează proba testimonială este semnat, fie imediat, fie în termen de cel mult 5 zile de la data finalizării audierilor, de preşedinte şi de martor, după lecturarea lui şi declaraţia expresă că depoziţia este menţinută. În text nu se poate face nicio intervenţie, ştersătură sau adăugire fără aprobarea şi parafarea acestei intervenţii de către preşedinte şi martor. 
În cazul în care martorul refuză semnarea depoziţiei sale, se va face menţiune despre acest lucru în procesul verbal.
Toate persoanele citate la interogatorii în calitate de martori care nu respectă obligaţiile stipulate în citaţie sunt sancţionate cu pedeapsa închisorii de la 8 zile la 6 luni sau cu amendă între 500 de euro şi 10.000 euro.
Sunt aplicabile dispoziţiile Cărţii I Cod penal, inclusiv cap VII şi art. 85.
Fără a se aduce atingere invocării secretului profesional stipulat de art. 458 al Codului penal, orice persoană care, în depunerea unei declaraţii conforme cu realitatea, poate fi expusă ea însăşi urmăririi penale, poate refuza proba testimonială.

Art. 9
Pentru mărturiile mincinoase, interpreţii şi experţii vinovaţi de fals în declaraţii sau instigare la mărturie mincinoasă sunt sancţionaţi cu pedeapsa închisorii de la 2 luni la 3 ani şi cu privarea de dreptul de a alege şi de a fi ales pe o perioadă cuprinsă între 5 şi 10 ani.
Mărturia mincinoasă, un interpret sau expert care a primit mită, orice fel de recompensă sau promisiune se sancţionează cu amendă cuprinsă între 50 şi 3000 de euro.
Infracţiunea sperjurului este consumată atunci când martorul sau persoana care face depoziţia afirmă că şi-o menţine. În cazul în care martorul este convocat pentru depunerea unei noi depoziţii nu se consideră consumată mărturia falsă anterioară, până la momentul în care martorul afirmă că-şi menţine depoziţia.

Art. 10
Procesele verbale care conţin indicii sau prezumţii ale infracţiunilor sunt transmise Procurorului general de pe lângă Curtea de Apel pentru a fi administrate potrivit dispoziţiilor în vigoare.

Art. 11
Indemnizaţiile oferite persoanelor care contribuie la investigarea cauzei sunt reglementate în conformitate cu cuantumurile aplicabile în materia civilă.

Art. 12
În conformitate cu propriile reglementări, Camera trebuie să pună la dispoziţia comisiei de anchetă mijloacele necesare îndeplinirii misiunii sale. 

Art. 13
Comisia are obligaţia de a prezenta activitatea sa într-un raport public. Raportul consemnează concluziile comisiei de anchetă, cazul anchetat, observaţiile sale cu privire la responsabilităţile pe care le-a relevat ancheta, eventualele propuneri de modificare a legislaţiei rezultate în urma desfăşurării anchetei.

Atribuţiile comisiei încetează în cazul dizolvării Camerei care a ordonat ancheta.

Comisia se suspendă pe timpul vacanţei parlamentare, cu excepţia cazului în care Camera decide altfel.

Codul penal, art. 458

Medicii, chirurgii, ofiţerii de sănătate, farmaciştii, moaşele sau orice alte persoane care sunt obligate la confidenţialitate, prin statut sau prin profesie, nu pot divulga informaţiile care le sunt cunoscute şi care sunt considerate secrete, cu excepţia cazurilor în care sunt convocate pentru depunerea unei mărturii în faţa instanţei sau în faţa unei comisii de anchetă parlamentară şi atunci când legea impune divulgarea acestor secrete. În caz contrar, pedeapsa aplicabilă este închisoarea de la 8 zile la 6 luni şi amenda de până la 500 euro.

Legea organică din 30 noiembrie 1998 privind serviciile de informaţii şi securitate (art. 38 şi 39) 

Art. 38
Percheziţiile şi sechestrele judiciare de la locurile unde membrii serviciilor de informaţii şi de securitate îşi exercită misiunile au loc numai în prezenţa comandantului sau adjunctului acestuia. Comandantul sau adjunctul acestuia trebuie să notifice ministrului competent aceste operaţiuni.

Art. 39
1. Percheziţiile şi sechestrele judiciare de la locurile vizate de art 38 desfăşurate în cadrul investigaţiilor unei anchete parlamentare au loc numai în prezenţa comandantului sau adjunctului acestuia.
2. În cazul în care comandantul sau adjunctul său apreciază că datele sau materialele clasificate confiscate sunt de natură a constitui o ameninţare pentru exercitarea misiunii la care fac referire art. 7, 8 şi 11 alin 1 şi 2 sau că acest lucru poate constitui un pericol pentru o persoană fizică, acesta informează imediat preşedintele comisiei permanente R. Aceste materiale clasificate confiscate sunt înregistrate cu sigiliu semnat de comandant sau de adjunctul său şi transmise imediat de către magistratul investigator către preşedintele Comisiei permanente R, care are obligaţia de a le depozita şi menţine într-un loc sigur.
În acelaşi timp, comandantul sau adjunctul său poate solicita ridicarea sechestrului, după caz, preşedintelui Camerei sau preşedintelui comisiei de anchetă care a decis acest sechestru. În acest caz, comandantul sau adjunctul său, precum şi preşedintele Comisiei permanente vor fi audiaţi. Solicitarea de ridicare a sechestrului este de natură suspensivă asupra acesteia.

Regulamentul intern al comisiei de anchetă parlamentară

^Adoptat ^de ^Cameră ^în ^23 ^octombrie ^1997.

1. Accesul la şedinţe
1.1. Toate şedinţele au caracter public, cu excepţia cazurilor în care comisia decide contrariul.

^Vezi ^art. ^3 ^alin ^3 ^din ^Legea ^din ^3 ^mai ^1880 ^privind ^anchetele ^parlamentare.

Decizia de desfăşurare a şedinţelor cu uşile închise va fi motivată şi va fi decisă prin votul unei majorităţi calificate de 2/3. 

^Pentru ^derularea ^procedurii ^de ^vot ^este ^necesar ^şi ^quorumul ^privind ^prezenţa.

1.2. Fiecare membru al Camerei poate asista la lucrările comisiei de anchetă, cu excepţia cazului în care Camera decide contrariul. 

^Vezi ^art. ^3, ^alin ^2 ^din ^Legea ^3 ^mai ^1880 ^privind ^anchetele ^parlamentare.

1.3. Reprezentanţii grupurilor politice parlamentare nu pot asista la şedinţele cu uşile închise.
Aceştia pot asista la şedinţele publice în condiţiile prevăzute de art. 29 din Regulamentul Camerei.

2. Convocarea
2.1. Cu excepţia cazului în care o persoană consimte altfel, toate convocările sunt făcute prin scrisoare recomandată.

2.2. Dacă un martor sau un expert nu răspunde convocării, fără un motiv întemeiat, el este citat prin executorul judecătoresc. Este obligatorie prezenţa în faţa comisiei de anchetă. 

3.	Jurământul
3.1. Cu excepţia membrilor Camerei, toate persoanele care, din orice motiv asistă sau participă la lucrările care nu au caracter public ale comisiei de anchetă, trebuie, în prealabil, să depună un jurământ care are ca subiect respectarea confidenţialităţii în timpul activităţilor desfăşurate în cadrul comisiei de anchetă. Încălcările secretului în legătură cu informaţiile la care au acces în timpul lucrărilor comisiei sunt sancţionate potrivit prevederilor Codului penal, art. 458. 

^Prin ^persoane ^care ^participă ^la ^lucrările ^comisiei ^cu ^uşile ^închise ^se ^înţelege ^orice ^persoană ^care ^asigură ^traducerea, ^consilierea, ^acordă ^anumite ^avize ^etc.

^Cf. ^art. ^8 ^alin ^1 ^din ^Legea ^din ^3 ^mai ^1880 ^privind ^anchetele ^parlamentare.

3.2. Înainte de începerea audierilor, martorii şi experţii vor depune jurământul, declarând că vor spune adevărul şi numai adevărul.

^Cf. ^art. ^8 ^alin ^5 ^din ^Legea ^din ^3 ^mai ^1880 ^privind ^anchetele ^parlamentare.

3.3. Persoanele care vor depune mărturie sunt informate asupra dreptului lor de a nu declara nimic în cazul în care se tem că sunt expuse ele însele urmăririi penale pentru declaraţiile pe care le fac în faţa membrilor comisiei.

^Cf. ^art. ^8 ^ultimul ^alin. ^din ^Legea ^din ^3 ^mai ^1880 ^privind ^anchetele ^parlamentare.

3.4. Martorii sunt avertizaţi că nu este garantată confidenţialitatea declaraţiilor pe care le fac în timpul audierilor, cu excepţia cazului în care declaraţiile sunt date în şedinţe care nu au caracter public şi pentru care comisia se angajează în mod expres să păstreze confidenţialitatea. 

^Cf. ^art. ^3 ^alin ^5 ^din ^Legea ^din ^3 ^mai ^1880 ^privind ^anchetele ^parlamentare.

3.5. Persoanele care depun mărturie sunt informate că toate documentele remise de ele comisiei sunt susceptibile de a fi făcute publice. 

3.	Secretul
4.1. Cu excepţia cazurilor prevăzute la art. 10.3., membrii Camerei care încalcă secretul prevăzut de art. 3 alin.4 din Legea din 3 mai 1880 privind anchetele parlamentare sunt supuse sancţiunilor prevăzute de art. 67 din Regulament. 

5. Audierea martorilor
5.1. Comisia poate, cu majoritate de două treimi, să delege anumite atribuţii către preşedintele comisiei sau biroului ei. Aceasta poate revoca această delegare de competenţe în orice moment, cu o majoritate simplă de voturi. Preşedintele căruia i-au fost delegate anumite competenţe trebuie să întocmească un raport asupra îndeplinirii acestor competenţe şi atribuţii pe care trebuie să-l înainteze comisiei. 

6. Procesele verbale de audiere
6.1. Audierile fac obiectul înregistrării lor într-un proces verbal întocmit în limba maternă a persoanei audiate.
6.2. Martorul sau expertul sunt invitaţi să semneze procesul verbal au audierii după citirea acestuia şi după confirmarea că declaraţiile cuprinse în el sunt menţinute. 
6.3. Numai membrii comisiei de anchetă primesc o copie a procesului verbal a audierilor desfăşurate în şedinţă publică. 
6.4. Atunci când o persoană a fost audiată în cadrul unei şedinţe desfăşurate cu uşile închise înregistrarea audierilor este depusă la secretariatul comisiei. Procesul verbal poate fi consultat numai in loco de oricare dintre membrii comisiei.

7. Consultarea documentelor, altele decât procesele verbale de audiere
7.1. Dosarele judiciare şi administrative solicitate de către comisie, precum şi orice alte rapoarte sau note, puse la dispoziţia comisiei pot fi consultate de membrii săi numai la secretariatul comisiei.

8. Solicitarea de desemnare a unui magistrat pentru îndeplinirea procedurilor de investigaţii
8.1. Preşedintele Camerei va fi notificat imediat în cazul în care, în aplicarea art. 4, alin. 2 din Legea din 3 mai 1880 privind anchetele parlamentare, comisia solicită primului preşedinte al Curţii de apel să desemneze unul sau mai mulţi consilieri din această instanţă sau unul sau mai mulţi judecători ai Tribunalului de primă instanţă pentru îndeplinirea procedurilor de investigaţii desfăşurate în cadrul comisiei de anchetă. 

9. Experţi externi în serviciul comisiei de anchetă
9.1. În momentul acceptării mandatului lor, fiecare dintre experţii angajaţi semnează o declaraţie prin care recunoaşte faptul că drepturile de proprietate intelectuală care decurg din ancheta pentru care a fost angajat sunt proprietatea Camerei Reprezentanţilor.
9.2. La momentul expirării mandatului lor, fiecare dintre experţii angajaţi semnează o declaraţie prin care certifică faptul că a restituit preşedintelui comisiei toate materialele, documentele, datele electronice puse la dispoziţie în cadrul investigaţiilor comisiei pentru îndeplinirea misiunii care le-a fost încredinţată. 

10. Relaţiile cu mass-media
10.1. Datele şi orele lucrărilor comisiei şi a audierilor, listele persoanelor convocate, care vor depune mărturie la audierile desfăşurate în cadrul şedinţelor cu caracter public vor fi comunicate presei. 
10.2. Cu excepţia cazului în care comisia decide contrariul, preşedintele acesteia este unica autoritate care se exprimă în numele acesteia.
10.3. La finalul fiecărei şedinţe cu uşile închise, comisia de anchetă decide de comun acord asupra informaţiilor care pot fi comunicate presei. Preşedintele prezintă aceste informaţii imediat după încheierea şedinţei.

11. Consultarea proceselor verbale rezultate în urma audierilor cu caracter public înaintea dezbaterilor raportului comisiei în plen
11.1. Cel mai târziu în ziua anterioară dezbaterii raportului comisiei de anchetă în şedinţă plenară, la finalul consultărilor, se depun procesele verbale ale audierilor publice. Membrii Camerei vor fi informaţi în scris cu privire la locul şi momentul în care pot avea acces la procesele verbale.

Regulamentul Camerei Reprezentanţilor 

Capitolul V al Titlului III din regulament stipulează dreptul de anchetă al Camerei Reprezentanţilor (art. 145 - art. 148). 

Art. 67 al regulamentului reiterează obligaţia menţinerii secretului cu privire la informaţiile obţinute în cursul unei anchete parlamentare, obligaţie impusă prin art. 3 par. 4 al Legii din 3 mai 1880 privind anchetele parlamentare, cu modificările şi completările ulterioare. 

Dreptul de anchetă

Art. 145 
Comisia de anchetă îl poate împuternici pe preşedintele ei:
-	să ia orice măsură sau toate măsurile de investigaţii prevăzute în Codul de Procedură Penală în aplicarea art. 4 par.1 din Legea din 3 mai 1880 privind anchetele parlamentare;
-	să decidă, la cerere, cu privire la examinarea copiilor sau să obţină copii ale proceselor verbale de audiere a martorilor, precum şi documente remise de martori, în aplicarea art.146. 

^În ^interpretarea ^art. ^145-148, ^calitatea ^de ^martor ^o ^are ^orice ^persoană ^audiată ^de ^către ^o ^comisie ^de ^anchetă, ^indiferent ^dacă ^audierea ^s-a ^făcut ^sub ^stare ^de ^jurământ ^sau ^nu.

În cazul în care ancheta parlamentară este desfăşurată de Cameră, împuternicirea este acordată preşedintelui acesteia pentru învestirea cu aceleaşi competenţe. 
În cazul în care cererile de examinare sau de obţinere a unei copii după procesele verbale de audiere a martorilor sau a documentelor remise de martori sunt formulate după încheierea lucrărilor unei comisii parlamentare de anchetă sau după ancheta parlamentară desfăşurată de către Camera însăşi, aceasta poate autoriza Preşedintele să decidă asupra acestei cereri, în aplicarea art.147.

^Această ^atribuţie ^este ^valabilă ^numai ^până ^la ^dizolvarea ^Camerei. ^În ^perioada ^de ^la ^dizolvare ^a ^unei ^Camere ^până ^la ^instalarea ^celei ^noi, ^vechiul ^preşedinte ^nu ^se ^poate ^pronunţa ^asupra ^cererilor ^formulate ^în ^legătură ^cu ^o ^anchetă ^încă ^în ^desfăşurare. ^O ^astfel ^de ^decizie ^va ^fi ^luată ^în ^baza ^reglementărilor ^adoptate ^de ^parlamentarii ^nou ^aleşi.

Art. 146
1. Dacă unei comisii de anchetă i se adresează o cerere de examinare sau de obţinere a copiei unei audieri într-o şedinţă publică, aceasta are autoritatea suverană de decizie, după evaluarea interesului legitim în cauză.
În cazul în care prin permiterea examinării audierii sau obţinerea unei copii după această audiere se consideră că se prejudiciază sau se încalcă drepturile fundamentale ale persoanei - în special dreptul la respectarea vieţii private, a vieţii de familie, onoarea sau reputaţia - comisia va respinge cererea. 

2. Punctul 1 se aplică, de asemenea:
-	cererilor de examinare a procesului verbal de audiere sau de obţinere de copiilor după procesele verbale de audiere a martorilor al căror conţinut a fost dezvăluit, în linii mari, în timpul şedinţelor, dezbaterilor sau întâlnirilor cu caracter public;
-	în cazul în care comisia de anchetă nu s-a angajat în mod expres să păstreze secretul asupra examinării audierilor sau a copiilor după procesele verbale ale audierilor martorilor cu uşile închise sau a documentelor prezentate de martori ale căror conţinut nu a fost dezvăluit în cadrul unei şedinţe publice. 

3. Comisia va respinge o solicitare de examinare a unui proces verbal al unei audieri sau de obţinere a unei copii după procesele verbale de audiere în cazul în care această audiere a fost desfăşurată cu uşile închise sau în cazul în care comisia s-a angajat în mod expres să menţină confidenţialitatea audierilor.

4. Deciziile menţionate la punctele 1-3 pot fi luate de preşedintele comisiei de anchetă dacă acesta a fost împuternicit cu aceste atribuţii conform art. 145 primul paragraf.  

Art. 147
Deciziile menţionate în art. 146 pct. 1-3 vor fi luate de Cameră sau, de preşedintele acesteia, în cazul în care a fost împuternicit cu aceste competenţe conform art. 145 paragraf 3:

a)	Când comisia de anchetă nu mai funcţionează la momentul în care a fost formulată solicitarea de examinare sau obţinere a unei copii după procesului verbal al unei audieri şi documentele remise de martori au fost depuse;
b)	În cazul în care ancheta a fost desfăşurată de Camera însăşi;
c)	În cazul în care Camera conduce procedurile de anchetă parlamentară.

În cazurile menţionate în primul paragraf a) sau b), Camera sau preşedintele – învestit în mod expres cu astfel de competenţe în virtutea art. 145 par 3 – va respinge solicitarea de examinare sau obţinerea unei copii a procesului verbal al audierii desfăşurate cu uşile închise sau a documentelor remise în timpul unei astfel de şedinţe. Excepţia este situaţia în care comisia de anchetă, pentru cazurile prezentate în paragraful a) sau Camera în cazul menţionat în paragraful b) şi-au declinat obligaţia de păstrare a confidenţialităţii.

Art. 148
Pe parcursul unei anchete parlamentare nici comisia de anchetă, nici Camera, dacă ancheta este condusă de către ea însăşi, nici preşedintele comisiei sau preşedintele Camerei nu au dreptul să autorizeze alte persoane (funcţionari publici, experţi ai comisiei de anchetă) în afara membrilor Camerei să examineze sau să obţină copii după dosarele judiciare sau administrative trimise Camerei de către autorităţile şi instituţiile responsabile în legătură cu ancheta parlamentară.
Îndată ce comisia de anchetă sau Camera a finalizat ancheta, aceste dosare vor fi trimise fără întârziere autorităţilor responsabile. Camera poate decide ca o copie după anumite documente să fie păstrată în vederea documentării.

^În ^cazul ^în ^care, ^în ^conformitate ^cu ^art. ^4 ^alin ^2 ^din ^legea ^din ^3 ^mai ^1880 ^privind ^anchetele ^parlamentare, ^o ^comisie ^parlamentară ^de ^anchetă ^sau ^Camera ^au ^solicitat ^prezenţa ^unui ^magistrat ^responsabil ^pentru ^îndeplinirea ^procedurilor ^necesare ^în ^timpul ^investigaţiilor ^din ^cadrul ^anchetei, ^dosarele ^judiciare ^sau ^administrative ^sunt ^şi ^rămân, ^de ^asemenea, ^în ^folosinţa ^Camerei. ^Dosarele ^nu ^pot ^fi ^remise ^acestor ^magistraţi ^pentru ^a ^fi ^trimise ^la ^autorităţile ^judiciare ^sau ^alte ^instituţii.

^BULGARIA

Cadrul de reglementare

^http://www.parliament.bg/?page=home&lng=en&r=s

Constituţia
Regulamentul Adunării Naţionale

Conform art.79.3 din Constituţie, Adunarea Naţională are dreptul de a înfiinţa comisii de anchetă şi de investigaţii (comisii ad-hoc).

^http://www.parliament.bg/?page=const&lng=en

Regulamentul Adunării Naţionale

^http://www.parliament.bg/?page=app&lng=en&aid=6

Cap 5 – Comisiile Adunării Naţionale

Art. 34 
(1) O comisie ad hoc va fi constituită şi va conduce anchetele parlamentare pentru investigarea unor probleme pe anumite teme.
(2) Membrii comisiei vor fi aleşi de către Adunarea Naţională la propunerea preşedintelui sau a unui număr de minimum 1/10 din numărul parlamentarilor. 
(3) Condiţiile, numărul membrilor, componenţa şi mandatul comisiei sunt stabilite de Adunarea Naţională.
(4) Cadrul de reglementare aplicabil comisiilor permanente se aplică şi comisiilor de anchetă. 
(5) Comisia poate fi dizolvată fie la momentul expirării termenului stabilit pentru îndeplinirea misiunii sale, fie mai devreme, prin rezoluţie a Adunării Naţionale.

Capitolul 9
Investigaţiile, anchetele şi audierile parlamentare 

Art. 99
(1) Adunarea Naţională sau comisiile special alcătuite pot desfăşura investigaţii, anchete şi audieri care au ca subiect probleme legate de interese publice sau de stat.
(2) În cazul în care Adunarea Naţională urmează să desfăşoare o audiere, autorul propunerii trebuie să prezinte această propunere în faţa plenului. Pentru această prezentare este alocat vorbitorului un timp de 10 minute. Persoana care va fi audiată trebuie să informeze Adunarea Naţională cu privire la aspectele care fac obiectul audierii. Câte 2 membri ai fiecărui grup parlamentar reprezentat în Parlament şi un membru independent pot adresa întrebări suplimentare. Timpul alocat fiecăruia pentru îndeplinirea acestei proceduri este 2 minute. 
Persoana audiată va răspunde la toate întrebările după ce toate acestea au fost formulate 
(3) Comisiile parlamentare au dreptul de a solicita ca miniştrii să fie convocaţi la şedinţele comisiei pentru interpelări. În termen de 7 zile de la încheierea audierilor, comisia va înainta preşedintelui Adunării Naţionale un raport care prezintă rezultatele audierii, raport care va fi distribuit tuturor membrilor Parlamentului. 

Art. 100
Toate organismele guvernamentale, oficialii şi funcţionarii guvernamentali sau ai administraţiilor locale, precum şi alte persoane au obligaţia de a furniza toate informaţiile şi documentele necesare unei investigaţii, anchete sau audieri, chiar dacă acestea sunt încadrate în categoria informaţiilor sau documentelor secrete.

Art. 101
Adunarea Naţională sau comisia decid modalitatea în care aceste informaţii sau documente pot fi prezentate. 

Art. 102
(1) În cazul în care sunt convocaţi, funcţionarii sau alte persoane au obligaţia să compară în faţa comisiei sau Adunării Naţionale şi să furnizeze orice documente sau informaţii solicitate.
(2) Îndeplinirea procedurilor administrative privind redactarea convocării revine serviciilor specifice ale Adunării Naţionale. 

CEHIA

Cadrul de reglementare

Regulamentul Camerei Deputaţilor – art.48, 49 

O cincime din totalul membrilor Camerei Deputaţilor poate depune o moţiune cu privire la înfiinţarea unei comisii de anchetă privind investigarea unor probleme de interes public. Preşedintele comisie şi membrii acesteia sunt aleşi în plenul Camerei Deputaţilor. Comisia de anchetă poate fi compusă doar din membrii Camerei Deputaţilor. Deputaţii care sunt şi membrii unui cabinet ministerial nu pot fi membrii unei comisii de anchetă. 
Prin Rezoluţia de instituire a comisiei de anchetă se stabileşte tema investigaţiei şi termenul până la care comisia trebuie să prezinte Camerei Deputaţilor concluziile şi recomandarea sa. În urma acestei recomandări Camera Deputaţilor va decide printr-o rezoluţie specială.
Fiecare comisie de anchetă instituită va dispune de un regulament de funcţionare propriu.
Pentru clarificarea faptelor comisia de anchetă îşi poate asigura toate sursele documentare necesare, poate cere toate explicaţiile necesare, interoga martori şi, dacă este necesar, poate utilizează serviciile unui interpret şi/sau expert. Regulamentul comisiei de anchetă va trebui să conţină informaţii detaliate cu privire la obligaţia de a depune mărturie şi de a preda materiale, cu privire la interzicerea interogatoriului, la dreptul de a refuza să depună mărturie, la dreptul de a aduce martori etc. Regulamentul Camerei Deputaţilor conţine în final un appendix care prezintă modelul de Regulament privind procedura comisiilor de anchetă.
Comisia de anchetă poate angaja numărul necesar de profesionişti şi experţi, în special anchetatori şi tehnicieni, delegaţi cu puteri executive de către comisia de anchetă.
Şedinţele comisiei de anchetă sunt, în general, publice. Cu toate acestea, la cererea unuia din membrii comisiei, se poate decide ca toate şedinţele comisiei, sau o parte din acestea să fie închise pentru public. O astfel de procedură este întotdeauna aplicată în cazul în care problemele discutate sunt clasificate şi/sau confidenţiale, inclusiv cele din domeniul apărării sau securităţii naţionale.
La şedinţele închise publicului pot participa doar membrii comisiei de anchetă şi membrii personalului, a căror prezenţă este permisă de lege sau de către membrii comisiei de anchetă.
În cazul în care comisia de anchetă ajunge la concluzia că s-a comis o infracţiune, comisia poate raporta astfel de fapte către autorităţile responsabile cu procedurile penale.
Cu excepţia cazului în care se prevede altfel în regulamentul de procedură a unei comisii de anchetă, toate activităţile şi şedinţele comisiilor de anchetă sunt reglementate de aceleaşi dispoziţii ca şi activităţile şi şedinţele comisiilor Camerei Deputaţilor.

FRANŢA

Cadrul de reglementare

Constituţia Franţei – art.51-2
Regulamentul Adunării Naţionale – art. 137 – art. 144-2
Regulamentul Senatului – art. 11
Ordonanţa nr. 58-1100 din 17 noiembrie 1958, privind funcţionarea comisiilor parlamentare de anchetă şi control – art. 6
Legea nr. 91-698 din 20 iulie 1991 de modificare a articolului 6 din Ordonanţa nr. 58-1100 din 17 noiembrie 1958, privind funcţionarea comisiilor parlamentare de anchetă şi control.

Constituţia

Art. 51-2 din Constituţie prevede că fiecare cameră poate crea comisii de anchetă pentru culegerea de informaţii, în condiţiile prevăzute de lege.

^Articolul ^a ^fost ^introdus ^în ^anul ^2008, ^odată ^cu ^ultimele ^modificări ^ale ^Constituţiei ^Franţei, ^care ^au ^vizat ^o ^modernizare ^a ^instituţiilor ^publice.

Organizarea şi funcţionarea comisiilor de anchetă se stabileşte prin lege. Condiţiile de înfiinţare a acestor comisii sunt fixate de către regulamentele celor două camere.

Prevederile Regulamentului Adunării Naţionale

Art. 137
Propunerea de rezoluţie privind înfiinţarea unei comisii de anchetă trebuie să conţină, cu precizie, date fie despre faptele care conduc la efectuarea unei anchete, fie despre gestionarea unui serviciu sau a unei instituţii publice.

Art. 138
Este inadmisibilă propunerea unei rezoluţii prin care se solicită înfiinţarea unei comisii de anchetă în situaţia în care se suprapune cu efectuarea unei anchete judiciare sau în situaţia în care nu a expirat termenul de 12 luni de la activitatea unei alte comisii de anchetă care a avut acelaşi obiect de cercetare.
Inadmisibilitatea este declarată de către preşedintele Adunării Naţionale, care se poate consulta în prealabil cu Biroul Adunării Naţionale.

Art. 139
Preşedintele Adunării Naţionale trebuie să notifice ministrului justiţiei propunerea de rezoluţie privind înfiinţarea unei comisii de anchetă.
În cazul în care ministrul justiţiei face cunoscut faptul că sunt în curs de desfăşurare procedurile judiciare privind faptele care stau la baza propunerii de înfiinţare a unei comisii de anchetă, atunci înfiinţarea acestei comisii nu mai intră în discuţie. În cazul în care discuţiile în această comisie au început deja, acestea vor fi imediat întrerupte.
În cazul în care o anchetă penală s-a declanşat după înfiinţarea comisiei de anchetă, preşedintele Adunării Naţionale va informa preşedintele comisiei de anchetă care va întrerupe lucrările acesteia.

Art. 140
Propunerea de rezoluţie privind înfiinţarea unei comisii de anchetă este trimisă apoi comisiei permanente competente. Aceasta verifică dacă se întrunesc condiţiile impuse şi se pronunţă asupra oportunităţii înfiinţării unei comisii de anchetă.

Art.141
Comisia de anchetă se înfiinţează în urma votului Adunării Naţionale.
Fiecare preşedinte al unui grup parlamentar aflat în opoziţie sau a unui grup minoritar poate solicita, în Conferinţa preşedinţilor, odată pe sesiune, ca dezbaterile privind înfiinţarea unei comisii de anchetă, dacă sunt îndeplinite condiţiile prevăzute mai sus, să fie înscrise din oficiu pe ordinea de zi a unei şedinţe în plen din prima săptămână. În cadrul acestor dezbateri, pentru luările de cuvânt se acordă maxim 5 minute pentru vorbitorul fiecărui grup. Cererea de înfiinţare a unei comisiei de anchetă este respinsă dacă s-a votat împotrivă cu o majoritate de trei cincimi din numărul membrilor Adunării Naţionale.

^Conferinţa ^preşedinţilor ^este ^formată ^din ^Preşedintele ^Camerei, ^vicepreşedinţii ^Biroului, ^preşedinţii ^comisiilor ^permanente ^şi ^ai ^grupurilor ^parlamentare, ^preşedintele ^comisiei ^pentru ^afaceri ^europene, ^precum ^şi ^raportorul ^general ^al ^comisiei ^pentru ^finanţe. ^Conferinţa ^are ^ca ^atribuţie ^principală ^stabilirea ^ordinii ^de ^zi ^a ^Camerei ^din ^perspectiva ^raporturilor ^acesteia ^cu ^Guvernul.

Art. 142
Comisia de anchetă poate fi formată din maxim treizeci de membri.
Deputaţii care au făcut obiectul unei sancţiuni penale sau disciplinare, prin nepăstrarea secretului dezbaterilor, în cazul în care au fost membri într-o altă comisie, ale cărei lucrări nu au fost deschise publicului, în aceeaşi legislatură, nu mai poate fi membru într-o comisie de anchetă.

Art. 143
Biroul comisiei de anchetă este format din preşedinte, patru vice‑preşedinţi şi patru secretari, respectându-se reprezentarea configuraţiei politice de la nivelul Adunării Naţionale.
Funcţia de preşedinte sau de raportor revine de drept unui membru care aparţine unui grup din opoziţie. În cazul în care rezoluţia de înfiinţare a unei comisii de anchetă a fost depusă de un grup din opoziţie, aceste funcţii vor reveni respectivei grupări.

Art. 144-1
În cazul în care comisia de anchetă decide că lucrările acesteia vor fi publice, se permite ca audierile ce au loc să fie televizate.

Art. 144-2
După expirarea termenului de şase luni, prevăzut în Ordonanţa nr. 58-1100 din 17 noiembrie 1958, privind funcţionarea comisiilor parlamentare de anchetă şi control – art. 6, alineatul I, dacă nu a fost depus raportul de către comisia de anchetă, preşedintele comisiei de anchetă va trimite toate documentele referitoare la anchetă preşedintelui Adunării Naţionale. Acestea nu pot fi publicate şi nu pot face obiectul unei dezbateri.
Raportul adoptat de către o comisie de anchetă este trimis preşedintelui Adunării Naţionale. Depunerea acestui raport se publică în Jurnalul Oficial. În lipsa unei decizii împotrivă, din partea Adunării Naţionale, constituită într-un comitet secret (art.51 din Regulamentul Adunării Naţionale), raportul se multiplică şi se distribuie pentru a fi făcut cunoscut publicului. Acesta poate face obiectul unei dezbateri în şedinţă publică, fără vot.

^Adunarea ^Naţională ^poate ^decide ^alegerea ^unui ^comitet ^secret, ^printr-un ^vot ^special, ^fără ^dezbateri, ^la ^cererea ^fie ^a ^primului-ministru, ^fie ^a ^o ^zecime ^din ^numărul ^deputaţilor ^prezenţi. ^Respectivii ^deputaţi ^trebuie ^să ^semneze ^într-o ^listă, ^care ^se ^va ^publica ^în ^Jurnalul ^Oficial.

În termen de cinci zile de la publicarea raportului, în depozit, la Jurnalul Oficial, se poate depune o cerere prin care se solicită constituirea unui comitet secret, al Adunării Naţionale, care să voteze dacă se autorizează sau nu publicarea parţială sau totală a raportului.

Prevederile Regulamentului Senatului, art.11

Înfiinţarea unei comisii de anchetă în cadrul Senatului rezultă în urma votării unei propuneri de rezoluţie, depusă la comisia permanentă competentă, examinată şi discutată în condiţiile Regulamentului Senatului. Această propunere trebuie să prezinte, cu precizie, date fie despre faptele care impun efectuarea unei anchete, fie despre gestionarea unui serviciu sau întreprindere publică. Procedurile de înfiinţare ale comisiei de anchetă sunt în conformitate cu prevederile Constituţiei, Regulamentului Senatului şi Ordonanţei nr. 58-1100 din 17 noiembrie 1958, cu modificările ulterioare, privind funcţionarea comisiilor parlamentare de anchetă şi control – art. 6. În propunerea de rezoluţie se precizează şi numărul de membri ai comisiei de anchetă, care poate fi de maxim douăzeci şi unu. 
Numirea membrilor comisiilor de anchete se face pe baza unei liste de candidaţi stabilită de către preşedinţii grupurilor parlamentare şi a delegatului senatorilor care nu fac parte dintr-un grup parlamentar. Se urmează procedura prevăzută în Regulamentul Senatului, art.8, alin.3-11, privind stabilirea membrilor din comisiile permanente.

Prevederile Ordonanţei nr. 58-1100 din 17 noiembrie 1958, privind funcţionarea comisiilor parlamentare de anchetă şi control – art. 6

Alin. I
Comisiile de anchetă au un caracter temporar. Activitatea lor încetează odată cu depunerea raportului şi nu mai târziu de şase luni de la adoptarea rezoluţiei prin care au fost create. Ele nu mai pot fi reconstituite cu acelaşi obiect decât după 12 luni de la încetarea activităţii respectivei comisii de anchetă.

Alin. II
Comisiile de anchetă pot solicita Curţii de Conturi, conform prevederilor din Codul financiar, art. L. 132-4 şi L. 135-5, efectuarea unei anchete privind gestionarea serviciilor şi organismelor care fac obiectul controlului Curţii de Conturi, conform art. L. 133-1 şi L-133-2 din Codul financiar. 
Raportorii comisiei îşi exercită misiunea atât la faţa locului cât şi în teritoriu. Toate informaţiile de natură să faciliteze efectuarea anchetei trebuie să fie furnizate acestora. Ei au dreptul de a obţine toate documentele, cu excepţia celor care au un caracter secret şi privesc apărarea naţională, afacerile externe, securitatea naţională internă şi externă şi sub rezerva respectului principiului separaţiei puterilor în stat.
Comisia de anchetă poate solicita audierea oricărei persoane a cărei mărturie o consideră utilă. Dacă este necesar, pentru aceasta se poate apela, la solicitarea preşedintelui comisiei de anchetă, la un agent de forţă publică sau la un executor judecătoresc. Cu excepţia minorilor de până la 16 ani, aceştia sunt audiaţi sub jurământ. Depunerea mărturiei se face în conformitatea cu dispoziţiile Codului penal, art. 226-13 şi art. 226-14.

Furnizarea de insformaţii cu caracter de secret de serviciu se pedepseşte cu închisoare şi amendă de 15 000 €. Aceasta nu este aplicabilă în situaţiile în care legea impune sau autorizează furnizarea acestor informaţii.

Orice persoană care participă sau a participat la lucrările Comisiei bancare, Comitetului privind instituţiile de credit şi întreprinderile financiare, Autorităţii pieţei financiare şi Comisiei de control a asigurărilor, a fondurilor mutuale şi a fondurilor de pensii sunt eliberate de secretul profesional pentru depunerea mărturiei în faţa comisiei de anchetă, atâta vreme cât se respectă dispoziţiile de la alin. IV, prezentat mai jos. În acest caz, nici raportul publicat la finalul lucrărilor comisiei de anchetă şi nici un alt document care conţine informaţii afectate de secretul profesional nu pot fi publicate.

Alin. III
Persoana care refuză să se prezinte în faţa comisiei de anchetă sau care refuză să depună mărturie sub jurământ, este pasibilă de închisoare de doi ani şi o amendă de 7 500 €.
Pentru refuzul transmiterii de documente se aplică aceleaşi sancţiuni.
Printre altele, în situaţiile de mai sus, tribunalul poate pronunţa interdicţia totală sau parţială a drepturilor civice menţionate în art. 131-26 din Codul penal, pentru o durată maximă de doi ani, calculată din ziua în care persoana condamnată a început executarea pedepsei.
În caz de sperjur sau de manipulare a martorilor, sunt aplicabile dispoziţiile Codului penal, art. 434-13, 434-14 şi 434-15.

^Persoanele ^care ^exercită ^o ^activitate ^prin ^care ^urmăresc ^să ^creeze ^confuzie, ^în ^mintea ^publicului, ^cum ^că ^ar ^deţine ^o ^funcţie ^publică ^sau ^ministerială, ^sunt ^pedepsite ^cu ^un ^an ^de ^închisoare ^şi ^o ^amendă ^de ^15 ^000 ^€. ^Aceeaşi ^pedeapsă ^se ^aplică ^în ^situaţiile ^în ^care ^se ^utilizează ^documente ^sau ^înscrisuri ^prezentate ^cu ^acte ^judiciare ^sau ^extrajudiciare ^sau ^cu ^documente ^administrative, ^cu ^scopul ^de ^a ^creea ^confuzie ^în ^mintea ^publicului.

Urmărirea penală se exercită la cererea preşedintelui comisiei de anchetă iar în cazul în care raportul a fost publicat, la cererea Biroului Adunării Naţionale sau Senatului. 

Alin. IV
Audierile comisiei de anchetă sunt publice. Comisia are posibilitatea de a alege mijloacele prin care se face această publicitate. Totodată, ele pot decide dacă acele audieri vor fi secrete iar în astfel de situaţii se vor aplica dispoziţiile enunţate mai sus.
Adunarea Naţională sau Senatul pot decide, printr-un vot special, după ce s-a constituit comitetul secret, de a nu autoriza publicarea totală sau parţială a raportului comisiei de anchetă.
Orice persoană care, în termen de treizeci de ani, divulgă sau publică informaţii referitoare la activitatea unei comisiei de anchetă, ale cărei lucrări au fost secrete, şi în situaţia în care aceste informaţii nu sunt conţinute în raportul publicat la finalul activităţii respectivei comisii de anchetă, este pasibilă de pedepsele prevăzute în art. 226-13 din Codul penal.

GERMANIA

Cadrul de reglementare

Constituţia Republicii Federale Germania din 1949

^http://www.bundesregierung.de/nsc_true/Content/FR/__Anlagen/loi-fondamentale,property=publicationFile.pdf/loi-fondamentale

Regulamentului Bundestagului

^http://www.bundestag.de/interakt/informationsmaterial_alt/fremdsprachiges_material/downloads/goEN_download.pdf

Legea privind reglementarea drepturilor Comisiei de anchetă din Bundestag (PUAG)

^Gesetz ^vom ^19. ^Juni ^2001 ^(BGBI.IS.1142)

Germania este unul dintre statele europene care au constituţionalizat activitatea comisiilor de anchetă parlamentare. 

Constituţia prevede la articolul 44 că:
(1) Bundestag-ul (Camera Inferioară a Parlamentului) are dreptul şi obligaţia, la cererea a o pătrime din membrii săi, să înfiinţeze o comisie de anchetă ale cărei misiuni să fie culegerea dovezilor necesare, prin audiere publică. 
(2) Regulile procedurii penale se aplică, prin analogie, pentru administrarea probelor. Secretul corespondenţei, poştei şi telecomunicaţiilor nu va fi afectat.
(3) Tribunalele şi autorităţile administrative au sarcina de a se sprijini reciproc în demersul lor.
(4) Deciziile comisiilor de anchetă nu pot face obiectul examinării tribunalelor. Tribunalele sunt libere să aprecieze şi să judece faptele ce fac obiectul anchetei.

Regulamentului Bundestagului

Comisia de anchetă examinează eventualele deficienţe din activitatea guvernului şi a administraţiei şi posibilele erori ale responsabililor politici. Ea poate să convoace martori, experţi pentru desfăşurarea anchetei, iar concluziile sunt prezentate într-un raport pe care comisia de anchetă o transmite plenului Camerei. 

Legea privind reglementările drepturilor Comisiei de anchetă din Bundestag (PUAG)

Martorii convocaţi la cererea comisiei se supun articolului 50 din Codul Penal. În convocarea martorilor, aceştia sunt informaţi în legătură cu obiectul comisiei de anchetă, în legătură cu drepturile lor şi asupra consecinţelor legale ale neprezentării. 
Conform articolului 21 din lege, în cazul neprezentării martorilor în faţa comisiei, aceasta îi poate obliga la plata unor costuri (Kosten), printr-un ordin de plată de până la 10000 euro. Conform articolului 135 din Codul Penal, în cazul în care martorii prezintă o motivare valabilă a absenţei lor, nu se aplică prevederile anterioare. De asemenea, aceste prevederi nu se aplică dacă martorii nu au fost citaţi în timp util şi martorii dovedesc, în mod credibil, că nu sunt vinovaţi pentru întârziere. În caz contrar, martorii sunt aduşi cu sprijinul poliţiei.

GRECIA

Cadrul de reglementare

Constituţie - art. 68 si art. 69 

^http://www.parliament.gr/english/politeuma/syntagma.pdf

Art. 68
Parlamentul constituie comisii de anchetă din rândul membrilor săi printr-o rezoluţie susţinută de două cincimi din numărul total de membri, la propunerea unei cincimi din numărul total de membri ai Parlamentului.
În cazul constituirii unor comisii de anchetă privind chestiuni legate de politică externă şi de apărare naţională, este nevoie de majoritatea absolută.
Detaliile legate de componenţa şi funcţionarea acestor comisii sunt stabilite în Regulamentul de organizare şi funcţionare a Parlamentului.
Comisiile parlamentare şi cele de anchetă, la fel ca şi alte organe de lucru ale Parlamentului prevăzute în art. 70-71, se vor stabili în funcţie de configuraţia politică a Parlamentului, aşa cum este stabilit în Regulamentul de organizare şi funcţionare. 

Art. 69
Nici o persoană nu are voie să apară din proprie iniţiativă în faţa Parlamentului pentru a face un raport oral sau scris. Rapoartele vor fi prezentate prin intermediul unui membru al Parlamentului sau vor fi predate Preşedintelui Parlamentului.
Parlamentul are dreptul de a înainta orice raport adresat acestuia, Miniştrilor sau Secretarilor de Stat care la rândul lor sunt obligaţi să ofere explicaţii în cazul în care le sunt solicitate.

ITALIA

Cadrul de reglementare

Constituţia Italiei – art. 82
Regulamentul Camerei Deputaţilor – art. 140 – 142
Regulamentul Senatului – art. 162, 163

Constituţia 

Art. 82 din Constituţie prevede că fiecare Cameră poate decide efectuarea unei anchete în probleme de interes public.
Astfel, se formează o comisie compusă din membrii Camerei Deputaţilor sau ai Senatului, a cărei componenţă trebuie să reproducă reprezentarea proproţională a grupurilor parlamentare.

Comisia de anchetă investigheză şi examinează cu aceleaşi puteri şi în aceleaşi limite cu cele ale autorităţilor judiciare - art.141, alin.2 din Regulamentul Camerei Deputaţilor şi art. 162, alin.5 din Regulamentul Senatului.

Atât Regulamentul Camerei Deputaţilor cât şi cel al Senatului prevăd că propunerile de anchetă parlamentară urmează aceeaşi procedură prevăzută pentru proiectele de lege şi propunerile legislative.
În cazul în care Camera Deputaţilor şi Senatul decid efectuarea unei anchete pe aceeaşi temă, comisiile celor două Camere pot decide efectuarea anchetei în comun.
În cazul în care comisia de anchetă consideră necesar să se deplaseze în afara incintei Parlamentului, aceasta este obligată să informeze Parlamentul cu privire la deplasarea pe care intenţionează să o efectueze.
La Senat, propunerea de efectuare a unei anchete trebuie să fie semnată de către o zecime din membri. Această propunere este depusă la comisia competentă în problema ce ar fi supusă anchetei. Această comisie trebuie să se reunească în următoarele 5 zile. Preşedintele Senatului stabileşte termenul până la care se poate depune raportul cu privire la înfiinţarea unei comisii, urmând ca la prima şedinţă în plen, programată ulterior depunerii raportului, să se dezbată cu privire la înfiinţarea respectivei comisii de anchetă.

LUXEMBURG

Cadrul de reglementare

Constituţia
Legea privind anchetele parlamentare
Regulamentul intern al Camerei

Parlamentul unicameral are dreptul de a desfăşura anchete parlamentare în virtutea art. 64 din Constituţie. Exercitarea acestui drept este reglementată prin lege.

^http://www.chd.lu/wps/portal/public

^http://www.legilux.public.lu/leg/textescoordonnes/recueils/constitution_droits_de_lhomme/CONST1.pdf

^http://www.chd.lu/wps/portal/public/CadreJuridiqueChambre

Parlamentul exercită această competenţă fie prin el însuşi, fie printr-o comisie parlamentară de anchetă. Anchetele se desfăşoară în cazul în care apar disfuncţii ale guvernului sau autorităţilor statului. Dreptul de anchetă implică audierea martorilor sau consultarea unor experţi.
Autoritatea atribuită Parlamentului sau comisiei parlamentare de anchetă sau preşedinţilor acestora este echivalentă magistraţilor care instrumentează cauzele penale.
 
Legea din 18 aprilie 1911 privind anchetele parlamentare, cu modificările şi completările ulterioare

Art. 1
Exercitarea dreptului de anchetă prevăzut de art. 64 din Constituţie este reglementat prin dispoziţiile de mai jos.

Art. 2
Camera exercită acest drept prin ea însăşi sau prin intermediul unei comisii formată în cadrul Camerei.

Art. 3
Comisia este constituită şi deliberează conform prevederilor regulamentului Camerei. Şedinţele la care sunt invitaţi martori sau experţi sunt publice, cu excepţia cazurilor în care comisia decide contrariul. În toate cazurile, fiecare membru al Camerei are dreptul de a asista la procedurile privind investigaţiile, fără dreptul de a lua cuvântul. 
Ancheta parlamentară are la bază respectarea principiului contradictorialităţii. 
Orice persoană căreia i s-a adus un prejudiciu, are dreptul de a fi audiată şi de a solicita investigaţii. Comisia de anchetă decide cu privire la admisibilitatea cererii. 

Art. 4
Competenţele atribuite Camerei sau comisiei de anchetă, precum şi preşedinţilor acestora sunt echivalente celor pe care le au judecătorii care instrumentează cauzele penale.
Camera are dreptul, de fiecare dată când a dispus efectuarea unei anchete, să limiteze aceste competenţe.

Competenţele nu pot fi delegate, cu excepţia cazului în care Camera sau comisia deleagă aceste competenţe, în caz de necesitate, pentru îndeplinirea unor proceduri de investigare special determinate.
Această misiune nu poate fi încredinţată decât unui consilier al Curţii Supreme de Justiţie.
Ancheta parlamentară care implică percheziţii sau vizite la domiciliu, precum şi obţinerea de documente sau corespondenţă se desfăşoară în baza prevederilor unei legi speciale. 

Art. 5
Citarea este făcută prin executor judecătoresc, la cererea, după caz, a preşedintelui Camerei, preşedintelui comisiei de anchetă sau a magistratului delegat; termenul este de cel puţin două zile anterioare datei la care are loc şedinţa, cu excepţia situaţiilor urgente. 

Art. 6
Preşedintele Camerei sau preşedintele comisiei asigură poliţia şedinţelor. Acest drept se exercită în limitele atribuite magistratului care prezidează şedinţele judecătoreşti.

Art. 7
Ultrajul şi violenţele împotriva membrilor Camerei care participă sau asistă la anchetă sunt sancţionate în conformitate cu dispoziţiile prevăzute de cap II, Titlul V, Cartea a II-a din Codul penal cu privire la ofensele şi violenţele exercitate împotriva miniştrilor, membrilor Camerei şi autorităţilor statului.

Art. 8
În faţa Camerei, comisiei de anchetă sau magistratului comisiei, martorii, interpreţii şi experţii au obligaţii echivalente cu acelea din faţa unui judecător investigator; în caz de neglijenţă sau refuz în îndeplinirea acestor obligaţii, sancţiunea aplicabilă este aceeaşi cu cea care se aplică pentru neîndeplinirea obligaţiilor în raport cu judecătorul investigator. 
Jurământul se depune după formula utilizată în faţa instanţei penale. 

Art. 9
Persoanele care se fac vinovate de mărturie mincinoasă, interpreţii şi experţii vinovaţi de fals în declaraţii, persoanele vinovate de instigare la mărturie mincinoasă, se sancţionează cu închisoare de la 2 luni la 3 ani şi privarea de dreptul de a alege şi a fi alese pentru o perioadă cuprinsă între 5 şi 10 ani. 
În cazul mărturiei mincinoase, precum şi în cazurile în care interpreţii şi experţii au primit mită, alte recompense sau promisiuni, se aplică o sancţiune suplimentară cu amenda în cuantum cuprins între 500 şi 15.000 euro. Aceeaşi pedeapsă se aplică şi persoanelor care instigă la mărturie mincinoasă, fără a se aduce atingere celorlalte sancţiuni aplicabile. 
Infracţiunea sperjurului se consideră consumată când martorul care a făcut depoziţia a declarat că susţine această depoziţie.
În cazul în care martorul este convocat la o nouă audiere, infracţiunea sperjurului nu se consideră a fi consumată până la momentul ultimei depoziţii pe care martorul declară că o susţine.

Art. 10
Procesul verbal constatator al unei infracţiuni este transmis procurorului general pentru aplicarea măsurilor legale ce se impun.
Sancţiunea amenzii va fi pronunţată în şedinţă publică, fără drept de apel, de către secţia civilă a tribunalului din jurisdicţia căreia se desfăşoară ancheta. 

Art. 11
Indemnizaţiile care trebuie plătite persoanelor a căror asistenţă a fost solicitată în timpul anchetei sunt stabilite în funcţie de taxele şi costurile practicate în materie civilă.

Art. 12
Cheltuielile necesare anchetei sunt suportate din bugetul Camerei.

Art. 13
Competenţele comisiei de anchetă încetează în momentul dizolvării Parlamentului. Ele sunt suspendate în timpul vacanţelor parlamentare, cu excepţia cazurilor în care Camera decide contrariul. 

Regulamentul Camerei 

^http://www.chd.lu

Cap 20 – Procedura anchetelor parlamentare

Textul legii privind anchetele parlamentare, cu mici modificări, este inserat în totalitate în conţinutul regulamentului intern.

LETONIA

Cadrul de reglementare

Constituţie art. 26 şi art. 27 

^http://www.saeima.lv/Likumdosana_eng/likumdosana_satversme.html

Regulamentul de organizare şi funcţionare a Parlamentului

^http://www.saeima.lv/Likumdosana_eng/likumdosana_kart_rullis.html

Constituţia

Art. 26

La solicitarea a cel puţin unei treimi din numărul parlamentarilor, Parlamentul poate constitui comisii parlamentare de anchetă pentru anumite probleme specifice.

Art. 27
Parlamentul are dreptul de a înainta primului ministru sau în mod individual unui ministru interpelări sau întrebări la care fiecare dintre aceştia sau purtătorii de cuvânt ai acestora au obligaţia să răspundă. Primul Ministru şi orice alt membru al Guvernului au obligaţia să furnizeze orice document relevant sau solicitat de către Parlament ori de către comisiile parlamentare.

Regulamentul de organizare şi funcţionare a Parlamentului

Art. 150 
Parlamentul poate înfiinţa comisii ad-hoc care să desfăşoare activităţi legislative specifice. În anumite situaţii, Parlamentul numeşte o comisie de anchetă parlamentară, la solicitarea a cel puţin unei treimi din numărul parlamentarilor ( art.26 din Constituţie). Propunerile privind componenţa unei astfel de comisii vor fi formulate în următoarea şedinţă ordinară a Parlamentului.

Art. 173
1) În conformitate cu scopurile atribuite de Parlament, o comisie parlamentară de anchetă are dreptul de a invita şi de a pune întrebări şi unor persoane private şi, dacă este necesar, în cooperare cu experţi de audit guvernamental, din administraţia locală precum şi instituţii private sau întreprinderi, cu condiţia ca instituţiile private sau întreprinderile să fi primit direct sau indirect subvenţii de la stat, împrumuturi, contracte guvernamentale sau să participe la privatizarea unor proprietăţi ale Guvernului sau autorităţilor locale.
2) În cazul în care unităţile sau întreprinderile menţionate în prezentul articol nu îndeplinesc etapele de procedură în faţa comisiei de anchetă, poliţia, la cererea comisiei, trebuie să ia măsuri coercitive pentru a asigura îndeplinirea cerinţelor comisiei.

MAREA BRITANIE

În Parlamentul britanic, reforma pentru consolidarea comisiilor parlamentare a început în anul 1997 şi s-a derulat în mai multe etape, până în anul 2006. O comisie parlamentară specială (Modernisation Committee) a elaborat un amplu studiu şi a prezentat două rapoarte (în 2002 şi în 2006) care au fost aprobate de Camera Comunelor, rapoarte pe baza cărora a fost elaborată şi adoptată legea referitoare la reformă. Unul din motivele realizării acestei reforme a fost constatarea existenţei unui control ineficient al guvernului de către Parlament, ceea ce a dus la întărirea puterii de control a comisiilor parlamentare, la creşterea competenţelor şi a puterii lor de intervenţie la nivel parlamentar şi guvernamental.

^Modernisation ^Committee, ^the ^Legislative ^Process, ^7 ^september ^2006, ^HC ^1097, ^session ^2005-2006

^Legislative ^and ^Regulatory ^Reform ^Act ^2006 ^http://www.opsi.gov.uk/acts/acts2006/pdf/ukpga_20060051_en.pdf

Conform noilor prevederi, comisiile speciale au dobândit noi competenţe, fiecare Comisie Specială Departamentală (Departmental Select Committee) trebuind să monitorizeze un domeniu al activităţii guvernamentale, să elaboreze anual un raport de evaluare, fiind asistată de o unitate specială de expertiză, monitorizare şi de control al cheltuielilor guvernamentale care funcţioneză în cadrul Parlamentului (Committee Office Scrutinity Unit}. În urma acestei monitorizări permanente, se elaborează rapoarte, recomandări cărora guvernul trebuie să le dea răspuns în cel puţin două luni. Pe baza lor, Comisiile Speciale Departamentale stabilesc subiectele de anchetă ale comisiilor speciale (după reforma din 2006, comisiile de anchetă au fost integrate Comisiilor Speciale – Select Committee). În anul 2002 a fost permanetizat Committee Office Scrutiny Unit, creat în sesiunea 1998-1988, şi funcţiile sale au fost extinse, sprijinind activitatea Comisiilor Speciale, a Comisiilor Speciale Departamentale şi a Comisiilor Ad-Hoc (Ad Hoc Joint Committee). Personalul acestora este format din 18-20 persoane cu competenţe specializate, ce pot fi folosite de comisiile de anchetă. 

^http://www.publications.parliament.uk/pa/cm200203/cmstords/17501.htm ^; ^http://www.publications.parliament.uk/pa/ld/ldstords/147/14701.htm

În Marea Britanie, activitatea acestor comisii nu este sub presiunea unui termen de desfăşurare a anchetei, ca în alte ţări europene, având caracter semi-permanent. În cazul în care cele două Camere ale Parlamentului au aceleaşi subiecte de anchetă, ele se reunesc în Comisii comune (Joint Committees).
Conform Regulamentului Camerei Comunelor şi Camerei Lorzilor constituirea acestor comisii, ca şi a oricăror comisii parlamentare, se face de către o Comisie de Selecţie ( Committee of Selection), menită a stabili componenţa, preşedintele şi de a controla proporţionalitatea reprezentării diferitelor grupuri parlamentare în cadrul acesteia.
Prevederile referitoare la regulile de constituire, de desfăşurare a activităţii Comisiilor Speciale (Select Committee) sunt cuprinse în dispoziţiile Regulamentului Camerei Comunelor (Standing Orders), în special în cele cuprinse în dispoziţiile 121 – 140. Conform acestor prevederi: 
121(1) Orice membru al Camerei Comunelor care intenţionează să propună sau să conteste un membru al unei comisii trebuie să anunţe în prealabil;
121(2) Selectarea membrilor se face conform dispoziţiei 152, care se referă la comisiile care se ocupă de diferitele departamentele ale guvernului şi conform dispoziţiei 142, care se referă la selectarea membrilor comisiilor permanente sau cu respingerea lor, în cazurile în care a anunţat această respingere cu două zile înainte; schimbarea a fost făcută de către Comisia de Selecţie, de către preşedinte;
122.	Lista cu membrii comisiei se afişează într-un loc vizibil;
123.	Preşedinte poate fi ales orice membru al Parlamentului care a deţinut funcţia de preşedinte în două mandate anterioare sau a avut o perioadă neîntreruptă de opt ani în Parlament. Mutarea unui membru nu se poate face fără preaviz;
124(1) Cvorum-ul unei comisii speciale este de o treime sau un sfert din numărul membrilor săi;
125. Comisia poate admite prezenţa unor persoane din afara ei, în timpul audierii martorilor, dar poate decide şi închiderea ei;
126. Ea poate elimina, prin intermediul unui om de ordine, o persoană care împiedică desfăşurarea lucrărilor sau nu a fost nominalizată anterior să aibă acces.
127. Niciun document primit de consilierul juridic special al comisiei (the clerk), nu poate fi retras sau modificat, fără cunoştinţa şi aprobarea comisiei;
128. 129. În procesul verbal al comisiei se menţionează numele membrilor prezenţi la fiecare şedinţă, întrebările adresate, răspunsurile, modul de votare;
130. Se atribuie comisiilor de anchetă puterea de a controla cheltuielile, administrarea şi politica principalelor departamente ministeriale şi persoanele publice care sunt asociate;
132. Orice afirmaţie sau jurământ depus de un martor este supravegheat de către preşedinte sau de un consilier juridic special (the clerk);
133. Orice comisie specială trebuie să raporteze Camerei opiniile şi observaţiile pe temele examinate, împreună cu procesul verbal al probelor luate în faţa sa şi trebuie să elaboreze unui raport special care va fi prezentat Camerei;
134. Orice comisie specială are puterea de a autoriza, prin consilierul juridic al Camerei (the clerk of the House), realizarea unor copii ale rapoartelor pentru reprezentanţii guvernului sau departamentelor guvernului, ai presei, după cum comisia crede de cuviinţă, dar nu înainte de 48 ore faţă de momentul publicării raportului;
135(1) Orice comisie se poate folosi de persoane, documente, înregistrări, poate face publice numele persoanelor care au apărut ca martori şi poate să autorizeze publicarea de către martorii în cauză a dovezilor prezentate (consemnate în memorandumuri);
(2) Preşedintele are puterea de a autoriza publicarea în situaţia în care comisia nu mai funcţionează;
136. În situaţia în care o probă a fost publicată înainte de fi fost adusă la cunoştinţa comisiei, acest lucru va fi raportat la Camera Comunelor;
137. Când comisia a fost suspendată mai mult de două zile, documentele vor fi depuse la Cameră (rapoarte, minute de procedură, documente etc.);
(a) Orice comisie specială sau subcomisie are puterea de a trimite persoane, documente sau înregistrări altei comisii speciale din Parlament sau Parlamentelor Scoţiei, Ţării Galilor, Irlandei de Nord, cu condiţia ca aceste probe să fie în evidenţa Biroului Naţional de Audit şi să se stabilească un acord între acesta şi departamentele guvernului;
(b) Să colaboreze cu orice altă comisie sau subcomisie specială a Parlamentului pentru a dezbate sau a obţine probe pentru redactarea unui raport; dacă două sau mai multe comisii speciale au fost de acord asupra unui raport, având termeni identici, aceste rapoarte pot fi publicate sub forma unui raport comun;
139(1) O comisie specială are puterea de a direcţiona procedurile Camerei;
139(2) Comisia poate avea 11 membri;
(3) Comisia are puterea de a redacta un raport periodic de numire a unor consilieri de specialitate pentru a furniza informaţii complexe şi pentru a face recomandări Comisiei Camerei Comunelor sau Preşedintelui. De asemenea, poate solicita unor funcţionari ai Camerei să coopereze în probleme administrative.
Comisiile Speciale care realizează anchete pe diferite subiecte sunt frecvente la nivelul Camerei Comunelor, respectând responsabilităţile şi domeniile lor specifice.
În Camera Lorzilor sunt desemnate Comisii Speciale Ad –Hoc pentru realizarea unor anchete pe teme majore, iar regulile de procedură sunt cuprinse în capitolul 9 al Ghidului de proceduri care însoţeşte Regulamentul Camerei Lorzilor (Companion to the Standing Orders) şi Ghidul de proceduri al Camerei Lorzilor (Guide to the Proceedings of the House of Lords). 

http://www.publications.parliament.uk/pa/ld/ldcompso.htm.

Un loc aparte îl au referirile la modul de anunţare şi aducere a martorilor pentru buna desfăşurare a anchetelor iniţiate de comisiile parlamentare. Iniţial, comisiile fac toate eforturile să convingă martorii să se prezinte, în mod voluntar, în faţa comisiei, dar dacă aceştia refuză să se prezinte, comisia poate face un raport special şi poate soma, prin citaţie scrisă sau prin trimiterea unei persoane, să se prezinte în faţa ei. Dacă nici în aceste condiţii persoana nu se prezintă, se poate aplica o amendă oficială.
În Camera Comunelor, comisia similară poate, prin prerogativele sale, să trimită martorilor o citaţie oficială (summons), printr-o moţiune aprobată în comisie şi de preşedintele acesteia.

OLANDA

Cadrul de reglementare
Regulamentul Camerei

^http://www.houseofrepresentatives.nl/how_parliament_works/parliamentary_investigation/index.jsp#TitleLink1

Camera Reprezentanţilor (Tweede Kamer) are la dispoziţie diferite modalităţi de investigaţii. Fiecare tip este schiţat distinct, în cadrul Regulamentului.
Se pot distinge trei tipuri de investigaţii:

–	Membrii Camerei Reprezentanţilor sau instituţii/organizaţii externe efectuează o investigaţie în numele Camera Reprezentanţilor;
–	Camera Reprezentanţilor numeşte un comitet temporar pentru a efectua o investigaţie;
–	Camera Reprezentanţilor înfiinţează un comitet de anchetă parlamentară; aceasta este cea mai avansată formă de investigaţie valabilă în Camera Reprezentanţilor. Se apelează la ea ca ultimă variantă.

Anchetele parlamentare
Camera Reprezentanţilor şi Eerste Kamer (Senatul) sunt convocate fie separat, fie în şedinţă comună, pentru a iniţia o anchetă parlamentară. Ancheta parlamentară este o investigaţie amănunţită pe un anumit subiect. Comitetul temporar numit anume pentru a conduce ancheta adună informaţii şi audiază martorii. Dreptul de a iniţia astfel de anchete este un drept parlamentar complex: martorii chemaţi de către comitet au obligaţia de a se prezenta în faţa acestuia, iar comitetul este îndreptăţit să îi audieze sub jurământ. Până în prezent, Senatul nu s-a folosit niciodată de dreptul de a demara o astfel de anchetă.
În afară de aceste anchete, Camera Reprezentanţilor poate demara investigaţii fără a se folosi exclusiv de posibilităţile oferite de Legea privind ancheta parlamentară.
Investigaţiile întreprinse au vizat schimbările climatice şi trimiterea de trupe în ajutorul forţelor Naţiunilor Unite. Uzul dreptului de a demara o anchetă poate fi uneori considerat imprudent din punct de vedere politic, iar audierea martorilor sub jurământ nu este mereu considerată necesară. Pe de altă parte, folosirea privilegiilor date de anchetă poate duce la necesitatea găsirii unui martor cheie care să apară în faţa comitetului, sau accesării unor anumite documente. În multe cazuri se pot găsi soluţii fără a fi nevoie să se recurgă la astfel de acţiuni. Dacă audierea martorilor sub jurământ nu este necesară, Camera Reprezentanţilor poate opta pentru un altfel de tip de investigaţie.

Biroul de Investigaţie şi Verificare
Din 2002, Camera Reprezentanţilor are propriul departament de cercetare, aşa numitul Birou de Investigaţie şi Verificare, care asistă Camera Reprezentanţilor în orice fel de investigaţie precum: avizul (consultanţa) privind demararea unei investigaţii, formularea întrebărilor la care trebuie să se răspundă şi asistenţă în derularea investigaţiei în sine. Biroul de Investigaţie şi Verificare testează şi verifică, de asemenea, rezultatele înaintate de Guvern către Camera Reprezentanţilor . Biroul de Investigaţie şi Verificare sprijină membrii Parlamentului şi comisiile (inclusiv comisiile permanente) în formularea exactă a întrebărilor anchetei în scopul acurateţii răspunsurilor. De fiecare dată când sunt formulate intrebări pentru anchetă, Biroul de Investigaţie şi Verificare verifică dacă pot fi folosite rezultatele deja disponibile ale investigaţiei.
Camera Reprezentanţilor poate decide demararea unei anchete pe baza unui contract cu organizaţii sau instituţii externe, căutând cea mai bună ofertă preţ-calitate. Biroul de Investigaţie şi Verificare se va asigura de aplicarea procedurii corecte şi va monitoriza atât stadiile cât şi calitatea desfăşurării investigaţiei. Totodată, Biroul oferă consultanţă comisiilor temporare care conduc anchete parlamentare. Printre altele, formulează o strategie a anchetei, participă în grupul de membri ai comisiei de anchetă şi desfăşoară proceduri de asigurare a calităţii.

Verificarea
O sarcină importantă a Biroului de Investigaţie şi Verificare este verificarea informaţiilor venite de la guvern către Camera Reprezentanţilor. Membrii Parlamentului primesc, de obicei, rapoarte vaste ale investigaţiei şi studii desfăşurate în numele Guvernului. Este nevoie de timp şi experienţă pentru a ajunge la o apreciere bine fondată a acestor rapoarte. Biroul de Investigaţie şi Verificare efectuează teste de calitate pe investigaţia în curs şi verifică rezultatele obţinute. Printre altele, Biroul va examina atent rapoartele pentru a găsi incompatibilităţile, va testa metodele de investigare aplicate şi va verifica dacă recomandările făcute au o continuare logică pornind de la rezultatele anchetei. În acest scop, Biroul de Investigaţie şi Verificare trebuie să răspundă la două întrebări cheie: Este afirmaţia din raport corectă? Pot concluziile şi metodele recomandate să derive din rezultatele investigaţiei?

Consultanţa
Un consultant special de prezidiu a fost numit pentru a asigura independenţa tuturor recomandărilor date Prezidiului şi Camerei Reprezentanţilor, în chestiuni care au legătură cu investigaţiile, oferind consultanţă la cerere, dar şi din proprie iniţiativă. El este independent de organizaţiile politice sau administrative ale Camerei Reprezentanţilor, fiind un expert familiarizat cu lumea cercetării şi investigaţiei, contribuind la sarcina investigativă a Camerei Reprezentanţilor. Poziţia actuală de consultant special al prezidiului este deţinută de către Dl. Hans Kamps. Biroul de Investigaţie şi Verificare oferă acestuia sprijin de secretariat.

PORTUGALIA

Cadrul de reglementare

Constituţia Portugaliei
Regulamentului Adunării Republicii Portugheze

Constituţia 

Art.178
Înfiinţarea comisiilor parlamentare de anchetă se poate face la solicitarea unei cincimi dintre membrii săi, în exercitarea mandatului lor. Un deputat nu poate solicita mai mult de înfiinţarea unei comisii în timpul unei sesiuni legislative.
Comisiile parlamentare de anchetă vor avea competenţe de investigare proprii autorităţilor judiciare, precum şi alte atribuţii stabilite prin regulament, pentru a investiga, la cererea membrilor Adunării, un anumit fapt, într-o perioadă determinată. Concluziile comisiilor, dacă este cazul, se transmit procurorului, pentru a promova răspunderea civilă sau penală a infractorilor .

Regulamentului Adunării Republicii Portugheze

Art. nr. 4 e), f) şi n)
Un deputat poate cere şi obţine din partea Guvernului sau de la organele oricărei entităţi publice, elementele, informaţiile şi actele oficiale pe care le consideră utile în exercitarea mandatului său şi, de asemenea, poate cere realizarea de audieri parlamentare şi constituirea comisiilor de anchetă.

Art. 106
Fiecare comisie îşi elaborează un regulament propriu de funcţionare. 

Art. 233 – 244
Comisiile de anchetă sunt comisii care au un regim specific şi a căror misiune este de a monitoriza conformitatea acţiunilor Guvernului şi ale Administraţiei, cu Constituţia şi legile ţării Orice cerere sau propunere de efectuare a unei anchete trebuie să indice motivaţia şi definirea domeniului său de aplicare, sub sancţiunea de respingere preliminară de către Preşedintele Adunării. 
Adunarea parlamentară decide cu privire la aplicarea propunerii sau cererii de formare a comisiei de anchetă, într-un termen de cincisprezecea zile de la publicarea sa în Jurnal, sau distribuirea sa, sub formă tipărită, la grupurile parlamentare.
În dezbaterea din cadrul Adunării iau cuvântul: unul dintre cei care a propus sau solicitat ancheta, primul-ministru sau un alt membru al Guvernului şi un reprezentant al fiecărui grup parlamentar.
În cadrul deliberării asupra realizării anchetei, în cazul în care au fost îndeplinite condiţiile legale, se constituie în acest scop, în conformitate cu legea, o comisie parlamentară. Plenul Adunării fixează, în termenii şi limitele prevăzute de lege, data până la care comisia trebuie să-şi prezinte raportul.
În cazul în care raportul nu este prezentat la termenul stabilit, comisia trebuie să-şi justifice întârzierea şi să solicite plenului adunării prelungirea termenului, conform prevederilor legale.
Pentru o cunoaştere detaliată a activităţii unei comisii de anchetă, conform legislaţiei Parlamentului portughez unicameral, vom exemplifica prin documentele oficiale ale unei astfel de comisii, ale cărei lucrări sunt în desfăşurare, în prezent.

^http://www.parlamento.pt/sites/COM/XLEG/CINBPNposRAR/Paginas/default.aspx)

Aprobarea înfiinţării Comisiei parlamentare de anchetă asupra situaţiei create de naţionalizarea Băncii Naţionale de Comerţ şi asupra supravegherii bancare obligatorii a fost dată printr-o rezoluţie a Adunării, în care este precizat obiectivul comisiei, un chestionar de bază, formulat odată cu cererea, componenţa comisiei şi condiţiile de cvorum în care poate funcţiona. 
Regulamentul acestei comisii, întocmit pe baza legislaţiei în vigoare, mai prevede explicit.

Competenţele preşedintelui comisiei :
a) reprezentarea Comisiei; 
b) să convoace, împreună cu ceilalţi membri ai Biroului comisiei, şi în concordanţă cu programul de lucru stabilit de Comisie, şedinţele acesteia; 
c) să conducă lucrările Comisiei; 
d) să convoace şi să conducă lucrările Biroului; 
e) să evalueze motivele invocate pentru absenţele membrilor Comisiei; 
f) informarea normală a Comisiei, oferindu-le tuturor membrilor aceleaşi informaţii; 
2. în caz de urgenţă specială, poate Preşedintele Comisiei poate convoca şedinţa Comisiei, fără consultarea prealabilă a altor membri ai Biroului
3. preşedintele poate delega vicepreşedinţilor unele dintre competenţele prevăzute la alineatul 1.

Măsurile pe care le poate lua comisia
Comisia poate, la cerere membrilor săi, să solicite , în scris, Guvernului, autorităţilor judiciare, organelor de stat sau unor entităţi private, informaţiile şi documentele care sunt considerate utile pentru punerea în aplicare a anchetei. 
Comisia poate, prin hotărârea sa, să convoace orice cetăţean, pentru a depune mărturie, cu privire la fapte legate de anchetă.

Respectarea confidenţialităţii şi a prezenţei
a. deputatul care încalcă obligaţia de confidenţialitate cu privire la activitatea Comisiei sau lipseşte nemotivat, la mai mult de 4 reuniuni, pierde calitatea de membru al comisiei. 
b. în caz de încălcare a confidenţialităţii, comisia de anchetă trebuie să facă o investigaţie şi să decidă, cu o majoritate calificată de două treimi, asupra verificării sale precum şi asupra identităţii autorului faptei, pentru a o comunica Preşedintelui Adunării Republicii.

Raportul
1. până la a cincea reuniune a sa, Comisia va desemna un raportor, şi, poate, de asemenea, crea un grup de lucru, compus din reprezentanţi ai tuturor grupurilor parlamentare. 
2. raportorul va fi unul dintre aceşti reprezentanţi. 
3. grupul de lucru va fi prezidat de preşedintele Comisiei sau de o persoană desemnată. 
4. muncă depusă de acest grup de lucru reprezintă instrumentele Comisiei. 
5. Proiectul de raport se încheie cu un vot final al membrilor Comisiei, urmat de explicarea voturilor şi, eventual, cu prezentarea unui proiect de rezoluţie. 
6. Raportul final trebuie să se refere obligatoriu la: 
a) obiectul anchetei; 
b) chestionar, dacă este cazul; 
c) măsurile luate de către Comisie; 
d) documentele solicitate şi obţinute; 
e) concluziile Comisiei şi motivarea acestora; 
f) votul fiecărui membru al Comisiei, precum şi motivarea în scris a votului. 
7. în cazul în care proiectul de raport este respins de comisie, va trebui numit un nou raportor. 
8. raportul şi explicaţiile privind acordarea votului sunt publicate, obligatoriu, în Jurnalul Adunării Republicii.  

Înregistrarea pe bandă magnetică
a. şedinţele Comisiei sunt supuse înregistrării; 
b. decodificarea înregistrărilor este destinată instrumentării cu probe scrise a anchetei;
c. aceste înregistrări se află în custodia Biroului Comisiei până la încheierea anchetei şi, mai târziu, în custodia preşedinţiei Adunării Republicii.

Publicitatea 
1. şedinţele Comisiei şi măsurile luate de aceasta sunt, în mod normal, publice, cu excepţia cazului în care Comisia, decide contrariul, printr-o rezoluţie adoptată în şedinţă publică şi care trebuie să fie motivată, printr-unul din următoarele argumente: 
a) şedinţele şi măsurile care au ca obiectiv probleme care ţin de secretul de stat, secretul de justiţie sau din motive de confidenţialitate asupra vieţii private a persoanelor; 
b) persoanele intervievate se opun publicităţii şedinţei, pe motive de protecţie a drepturilor fundamentale; 
c) şedinţele şi măsurile care ar pune în pericol secretul asupra surselor de informare a Comisiei, cu excepţia cazului acordului celor interesaţi; 
2. actele, precum şi toate documentele aflate în posesia comisiei, pot fi consultate după aprobarea raportului final, cu excepţia cazului în care este vorba despre şedinţele şi măsurile care nu sunt publice în condiţiile prezentate mai sus;
3. transcrierea declaraţiilor făcute în faţa Comisiei poate fi făcută publică numai cu acordul autorilor acestora, găsite sau postate cu permisiunea autorilor lor. 

Legislaţia de bază 
Sunt aplicabile normele Regimul juridic al anchetelor parlamentare, prevăzute în Legea nr.5 / 93, din 01 martie, modificată prin Legea nr. 126/97 din 10 decembrie, modificată şi republicată prin Legea nr. 15/2007 din 3 aprilie, precum şi Regulamentul Adunării Republicii.

În art. nr. 348 Codul penal portughez, destinat “nesupunerii” se prevăd următoarele:
1. persoana care dă dovadă de nesupunere faţă de un ordin sau un mandat  comunicat în condiţiile prevăzute de lege şi emis de o autoritate sau un funcţionar care are această competenţă, este pedepsit cu o pedeapsă cu închisoarea până la 1 an, sau cu amendă de până la 120 de zile:
a. dacă s-a dat o hotărâre legală pentru nesupunere simplă,
b. dacă, în absenţa unei hotărâri legale, autoritatea sau funcţionarul respectiv stabilesc că fapta persoanei este echivalentă nesupunerii simple;
2. pedeapsa cu închisoarea până la 2 ani sau amendă până la 240 de zile, în cazurile în care a fost dată o hotărâre legală de pedeapsă pentru nesupunere calificată.

POLONIA
Seim
Cadrul de reglementare
Constituţia Poloniei
Regulamentul Seimului

Prezentare generală
Una dintre cele mai importante funcţii ale Parlamentului, alături de cea legislativă, este cea de control asupra puterii executive. Seimul, comisiile, deputaţii au rolul cel mai important în realizarea funcţiei de control a Parlamentului, în primul rând asupra activităţii guvernului şi administraţiei de stat, atât în ceea ce priveşte politica internă, cât şi cea externă.
Comisiile au un rol important în procesul exercitării funcţiei de control a Seimului. Fiecare comisie este investită cu competenţe speciale, precizate în Regulamentul Seimului, conform căruia acestea examinează rapoartele, datele şi informaţiile prezentate de miniştri, reprezentanţi ai organelor de conducere din administraţia de stat şi de membri ai conducerii unor instituţii de stat. Comisiile sunt, de asemenea, în măsură să analizeze activităţile departamentelor administraţiei şi economiei de stat. 
Regulamentul Seimului obligă toţi miniştrii şi toate oficialităţile statului să prezinte rapoarte şi să furnizeze informaţii la cererea unui comisii, precum şi să participe la şedinţele acestora ori de câte ori se dezbat probleme de competenţa acelui ministru sau oficial. În conformitate cu Regulamentul, conducerea comisiei sau preşedintele acesteia poate invita şi alte persoane decât oficiali ai administraţiei de stat în scopul de a prezenta informaţii şi explicaţii pe probleme care fac subiectul unei dezbateri private sau a unei investigaţii a comisiei. 
Posibilităţile extinse de control ale comisiilor sunt prevăzute în Legea asupra exercitării mandatului de deputat sau senator. Art. 16 par. 2 al legii prevede că se poate exercita controlul asupra unor probleme care fac subiectul activităţii unei comisii. Legea garantează comisiilor Seimului dreptul de a cere informaţii şi explicaţii de la organizaţii sociale, întreprinderi şi instituţii de stat şi private, companii comerciale cu participarea statului şi persoane fizice autorizate.

Nu este accesibilă decât în limba poloneză.

Formele de control ale activităţii comisiilor sunt supuse, de asemenea, prevederilor Regulamentului, care le asigură dreptul de a inspecta şi examina activitatea întreprinderilor şi companiilor care depind de Trezorieria Naţională, la fel ca şi pe cea a altor instituţii şi întreprinderi guvernamentale. Informaţiile adunate pot fi utilizate pentru a formula opinii şi pentru a demara activităţile specifice, menţionate în Constituţie, Regulament şi legile respective. 
Acţiunile menţionate mai sus pot consta în prezentarea către Cameră – în conformitate cu Regulamentul – a unui proiect de moţiune (care să conţină o cerere către un organ al statului, pentru a demara activitatea menţionată în proiectul respectiv), o declaraţie (care să conţină obligaţia de a aproba un anume curs al acţiunii), un recurs (care sa conţină o cerere de preluare a unei anumite acţiuni, exercitare a unei anumite iniţiative sau executare a unei anumite sarcini).
O comisie are şi posibilitatea de a adopta desideratum sau opinii. 
Conform Regulamentului, un desideratum conţine condiţiile prealabile ale comisiei în ceea ce priveşte anumite probleme, şi poate fi înmânat Consiliului de Miniştri sau unuia dintre membrii acestuia, preşedintelui Camerei Supreme de Control, preşedintelui Băncii Naţionale a Poloniei, Procurorului General sau Inspectorului General al Muncii. Destinatarul desideratumului nu este obligat să acţioneze în conformitate cu condiţiile prealabile ale comisiei. Pe de altă parte, destinatarul are datoria de a răspunde deisderatumului, de a-şi prezenta punctul de vedere cu privire la conţinutul acestuia şi de a-l informa în scris, în acest sens, pe Preşedintele Seimului, în cel mult 30 de zile de la primirea desideratumului, cu excepţia cazului în care Preşedintele Seimului a hotărât o altă dată, în urma consultării conducerii comisiei. 
Comisia poate, de asemenea, să adopte o rezoluţie - denumită opinie. În conformitatea cu prevederile Regulamentului, o opinie conţine poziţia comisiei într-o anumită problemă. Comisiile pot prezenta o opinie către aceleaşi organe care sunt şi destinatarele desideratumului, precum şi către alte departamente şi instituţii centrale guvernamentale. 
Comisiile speciale sunt acele organe de control ale Seimului a căror organizare şi activitate nu sunt prevăzute în Regulamentul Seimului. Ele sunt stabilite de către Camera pentru un scop precis, ori de câte ori este nevoie, într-o problemă specială.
Înfiinţarea unui comisii speciale se face prin decizie a prezidiului Seimului, în urma acordului Consiliului Seniorilor. Componenţa comisiei reflectă structura politică a Camerei.

Regulamentul Seimului
Comisiile de investigaţie

Articolul 136a
Iniţiativa înfiinţării unei comisii de investigaţie poate aparţine Prezidiului Seimului sau unui grup format din cel puţin 46 de deputaţi.
Trebuie să fie însoţită de o motivaţie, specificându-se scopul şi obiectivele înfiinţării acesteia.

Articolul 136b
Proiectul de înfiinţare va fi citit în plenului Seimului, după care se va prezenta Comitetului Legislativ pentru analiză; Seimul poate înmâna proiectul şi altor comisii.

Articolul 136c
Preşedinţii cluburilor şi grupurilor politice reprezentate în Seim prezintă Preşedintelui o listă a candidaţilor pentru funcţia de membru într-un comisie de investigaţie. Numărul membrilor este stabilit de către prezidiul Seimului. Lista întocmită de către prezidiu este trimisă deputaţilor, care pot solicita radierea unui candidat. În cazul în care nu se reuşeşte numirea unui candidat în limita timpului stabilit, sau atunci când numărul de candidaţi nominalizaţi este mai mic decât cel precizat, locurile menite unui anume grup sau club vor fi redistribuite unor organisme autorizate. Cluburile sau grupurile care nu şi-au numit un candidat sau au numit un număr mai mic de candidaţi, nu vor fi luate în considerare la reluarea calculelor pentru stabilirea numărului membrilor comisiei.

Art. 136 f
În situaţia în care o comisie hotărăşte chemarea ca martor a unei persoane care, în urma anchetei, ar putea fi pasibilă de chemare în faţa tribunalului de stat, motivarea chemării este susţinută în faţa Seimului de către un membru al comisiei, special delegat să o reprezinte. 

Articolul 136g
Comisiile au obligaţia de a prezenta un raport de activitate către Preşedintele Seimului, care va asigura trimiterea acestuia către deputaţi. 

Articolul 136h
În situaţia în care rapoartele conţin informaţii clasificate şi prevăzute ca atare în legislaţie, Preşedintele Seimului trebuie să specifice procedura prin care acestea ar putea fi accesibile deputaţilor şi modul de prezentare în faţa Seimului. 

SPANIA

Spania are Parlament bicameral (Cortes Generales), format din Congresul Deputaţilor şi Senat. 

Cadrul de reglementare

Constituţia 

http://www.la-moncloa.es/IDIOMAS/9/Espana/ElEstado/LeyFundamental/default.htm

Regulamentul Congresului

http://www.congreso.es/portal/page/portal/Congreso/Congreso/Informacion/Normas/standing_orders_0.pdf

Regulamentul Senatului

Senate Standing Orders, http://www.senado.es/constitu_i/index.html

Codul penal
Legea organică nr. 5/1984 din 24 mai cu privire la prezentarea în faţa comisiei de anchetă a Congresului sau Senatului sau a comisiei comune de anchetă 

Ley orgánica 5/1984, de 24 de mayo, de comparecencia ante las comisiones de investigación del congreso y del senado o de ambas cámaras

Decret - Lege Regal 5/1994 din 29 aprilie, pentru reglementarea obligaţiei privind comunicarea anumitor date, la cererea comisiilor parlamentare de anchetă

Potrivit art. 76 (1) din Constituţie, Congresul, Senatul, sau cele două Camere reunite pot aproba înfiinţarea de comisii de anchetă pentru orice subiect de interes public. 
Concluziile acestor comisii de anchetă care îşi desfăşoară activitatea în cadrul competenţelor lor de control nu sunt obligatorii pentru instanţe şi nu afectează cercetările sau deciziile judiciare, dar rapoartele comisiilor pot fi înaintate Procurorului General, atunci când este cazul.
Potrivit alin 2 al art. 76, persoanele citate în cadrul desfăşurării anchetelor sunt obligate să se prezinte în faţa acesteia, legea impunând sancţiuni pentru nerespectarea acestei obligaţii.
Regulamentul Congresului Deputaţilor
Art. 51 
Comisiile ad hoc sunt comisii constituite pentru îndeplinirea unor sarcini specifice. Aceste comisii sunt dizolvate la încheierea misiunii pentru care au fost constituite şi în situaţia în care se încheie mandatul Parlamentului.  
Art. 52 – Comisiile de anchetă
1. Procedura constituirii comisiilor de anchetă
La propunerea Guvernului, Biroului permanent, a două grupuri parlamentare sau a unui număr de 1/5 din numărul membrilor Congresului, plenul poate hotărî înfiinţarea unei comisii de anchetă pe orice subiect de interes public.

2. Ordinea de zi
Comisiile de anchetă îşi stabilesc ordinea de zi, pot constitui subcomisii alcătuite din membrii ei şi pot solicita, prin Preşedintele Congresului, ca orice persoană să prezinte probe.
Solicitarea trebuie să fie făcută potrivit prevederilor secţ. 76.2 din Constituţie şi trebuie să îndeplinească următoarele cerinţe:
a) Convocarea privind prezentarea probelor, inclusiv subiectele specifice care sunt supuse discuţiilor, trebuie făcută cu cel puţin două săptămâni în avans. În cazuri urgente termenul nu poate fi mai mic de 3 zile. 
b) În notificare, persoana în cauză va fi informată asupra drepturilor şi obligaţiilor pe care le are. Persoana care prezintă probele poate fi însoţită sau asistată de orice altă persoană, la alegerea sa.

3. Procedura
După consultarea comisiei de anchetă, Preşedintele Congresului poate, în cazul în care este necesar, să decidă normele procedurale corespunzătoare. În cadrul comisiei de anchetă, deciziile se iau întotdeauna în baza votului ponderat. 

4. Concluziile comisiei 
Concluziile comisiei de anchetă, care nu sunt obligatorii pentru instanţele judiciare şi care nu afectează hotărârile judecătoreşti vor fi cuprinse într-un raport care va fi dezbătut în plenul Congresului.
Preşedintele, după consultarea comitetul liderilor grupurilor parlamentare are competenţa de a organiza dezbaterile, de a acorda cuvântul şi de a fixa timpii alocaţi vorbitorilor. 

^http://parlamentos.es/265/europa/espana/congreso-de-los-diputados-junta-de-portavoces

5. Publicarea concluziilor comisiei 
Concluziile aprobate de plenul Congresului sunt publicate în Buletinul Oficial al Parlamentului şi se trimit şi Guvernului, fără a se prejudicia competenţa Congresului, prin Biroul permanent, de a trimite aceste concluzii Procurorului general pentru a fi instrumentate.

6. În Buletinul Oficial se publică, la cererea grupului parlamentar care votează negativ asupra raportului comisiei, opinia contrară exprimată de acesta.

7. Alte comisii cu caracter nepermanent 
Înfiinţarea altor comisii cu caracter nepermanent, altele decât cele la care  s-a făcut referire în paragrafele precedente, precum şi posibilitatea constituirii unor comisii mixte sau comune cu alte comisii deja existente, este de competenţa Biroului permanent al Camerei. Propunerea poate fi făcută la iniţiativa Biroului permanent, a două grupuri parlamentare sau a unui procent de 1/5 din membrii Congresului, după consultarea liderilor de grup. 

Codul penal

Dispoziţiile art. 492 – 501 Cod penal prevăd sancţiuni pentru persoanele care aduc prejudicii prin utilizarea forţei, violenţei, intimidării, injuriilor etc. membrilor Parlamentului naţional sau membrilor parlamentelor comunităţilor autonome, obstrucţionează sau perturbă grav lucrările desfăşurate la nivelul acestor foruri legislative. 
În general, sancţiunea aplicabilă este pedeapsa închisorii sau amenzii. 

Art. 502
1. În cazul în care, după îndeplinirea dispoziţiilor prevăzute de lege şi în temeiul unei citaţii, este refuzată prezenţa în faţa unei comisii de anchetă a Parlamentului sau a unei Camere a Legislativului unei Comunităţi Autonome, fapta este considerată infracţiune. Dacă persoana care refuză să compară în faţa unei comisii de anchetă este funcţionar public, se aplică şi pedeapsa suspendării ocupării funcţiei publice pe care o deţine pentru o perioadă cuprinsă între 6 luni şi 2 ani. 
2. Aceleaşi sancţiuni se aplică autorităţilor sau funcţionarilor care obstrucţionează anchetele Ombudsman-ului (Avocatul Poporului), Curţii de Conturi sau organismelor echivalente ale comunităţilor autonome, prin refuzul sau întârzierea nejustificată a trimiterii rapoartelor pe care comisia de anchetă le solicită, împiedicarea accesului la aceste rapoarte, fişiere sau documente administrative necesare anchetei.
3. În cazul convocării în faţa unei comisii parlamentare de anchetă, persoana care face declaraţii mincinoase în cursul mărturiei pe care o depune este pedepsită cu închisoarea între şase luni şi un an sau cu luni amendă, corespunzătoare unei perioade cuprinse între 12 şi 24 de luni. 

^Redactat ^conform ^Legii ^organice ^15/2003 ^din ^25 ^noiembrie, ^care ^modifică ^Legea ^organică10/1995 ^din ^23 ^noiembrie, ^privind ^Codul ^penal.

^O ^zi ^amendă ^reprezintă ^o ^sumă ^care ^poate ^fi ^cuprinsă ^între ^2 ^şi ^400 ^euro, ^potrivit ^deciziei ^instanţei;

Legea organică nr. 5/1984 din 24 mai cu privire la prezentarea în faţa comisiei de anchetă a Congresului sau Senatului sau a comisiei comune de anchetă

^http://www.senado.es/otrasdis/legislac/normas/LORG584.html

Art. 1 
1. Toţi cetăţenii spanioli sau cu altă cetăţenie, rezidenţi pe teritoriul Spaniei sunt obligaţi să compară personal pentru a furniza informaţii, în faţa comisiilor de investigaţii înfiinţate la nivelul Camerelor Legislativului. 
2. Birourile permanente ale Camerelor trebuie să se asigure că lucrările unei comisii de anchetă se desfăşoară cu prezervarea şi în baza respectării principiilor ocrotirii vieţii private, a onoarei şi libertăţii de conştiinţă, a secretului profesional şi a drepturilor conferite de Constituţie. 

Art. 2 
1. Condiţiile privind prezentarea în faţa comisiei sunt menţionate în citaţia formulată de către Preşedinţia Camerei respective sau de Preşedintele Congresului şi, în termenii stabiliţi în Regulamentele Congresului sau al Senatului, în cazul în care citarea are loc în faţa unei comisii mixte de anchetă.
Citaţia trebuie să conţină:
a)	data acordului în virtutea căruia s-a constituit comisia de anchetă unde persoana citată trebuie să se prezinte; 
b)	numele şi prenumele, precum şi domiciliul acesteia;
c)	locul, ziua şi ora la care persoana respctivă trebuie să se prezinte, sub sancţiunea răspunderii conform dispoziţiilor legale în caz de nerespectare a acestei obligaţii;
d)	subiectul în legătură cu care va fi depusă mărturia;
e)	dispoziţiile exprese prevăzute de lege privind drepturile persoanei care depune mărturia. 
2. Notificarea trebuie să se facă cu cel puţin 15 zile înainte de data la care persoana trebuie să se prezinte în faţa comisiei de anchetă. În cazuri urgente, notificarea se poate face într-un termen mai scurt, dar în niciun caz cu mai puţin de 3 zile înainte de prezentarea în faţa comisiei.
3. În cazul persoanelor juridice, citaţiile au ca destinatar persoanele fizice cu drept de reprezentare juridică în relaţiile cu terţii, care pot fi însoţite în faţa comisiei de anchetă de alte persoane desemnate de organismele administrative ale persoanei juridice. 
4. În cazul în care persoana citată la comisie este funcţionar public, o copie a citaţiei este notificată superiorului ierarhic, această procedură având ca scop simpla informare a acestuia.  

Art. 3
1. Audierea în faţa comisiei parlamentare de anchetă se desfăşoară în forma, termenii şi după procedurile stabilite în Regulamentul Camerelor. Cu acordul preşedintelui comisiei, orice cetăţean convocat în faţa unei comisii de anchetă poate fi însoţit de o altă persoană desemnată să îl asiste.  
2. În cazul în care în timpul desfăşurării audierilor apar indicii obiective cu privire la comiterea unei infracţiuni de natură penală, prin intermediul preşedintelui său, comisia notifică Biroul permanent al camerei, pentru ca acesta să informeze organele de urmărire penală.

Art. 4
Abrogat. 

^Prin ^adoptarea ^Legii ^organice ^10/1995 ^din ^23 ^noiembrie, ^privind ^Codul ^penal. ^(vezi ^art. ^502 ^al ^legii)

Art. 5
Cheltuielile necesare procedurilor de audiere vor fi descărcate, în baza unui decont, din bugetul Camerei la nivelul căreia s-a constituit comisia. 

Decret - Lege Regal 5/1994 din 29 aprilie, pentru reglementarea obligaţiei privind comunicarea anumitor date, la cererea comisiilor parlamentare de anchetă 

^Real ^decreto-ley ^5/1994, ^de ^29 ^de ^abril, ^por ^el ^que ^se ^regula ^la ^obligación ^de ^comunicación ^de ^determinados ^datos ^a ^requerimiento ^de ^las ^comisiones ^parlamentarias ^de ^investigación* ^(*Véase ^artículo ^95 ^de ^la ^Ley ^58/2003, ^de ^17 ^de ^diciembre, ^General ^Tributaria.)- 
^http://www.senado.es/otrasdis/legislac/normas/RDLEY594.html

Articol unic
Instituţiile fiscale sau de credit, societăţile de asigurări, agenţiile sau dealerii de valori mobiliare, societăţile de administrare a sistemelor de plasament financiar, în general orice instituţie financiară, trebuie să furnizeze date, rapoarte, registre şi documente, la solicitarea comisiilor parlamentare de anchetă, în baza art. 76 din Constituţie, în următoarele condiţii:  
a)	în legătură cu o persoană care a fost aleasă sau numită şi deţine sau a deţinut o funcţie de demnitate într-o instituţie sau autoritate publică, agenţie autonomă, entitate de drept public, a ocupat funcţia de preşedinte sau director executiv sau funcţii echivalente, într-o agenţie sau companie din subordinea celor de mai sus sau în cadrul unei societăţi comerciale în care statul este direct sau indirect acţionariatul majoritar;
b)	subiectul investigaţiei are legătură cu desfăşurarea sarcinilor de serviciu;
c)	fără aceste date, rapoarte, informaţii, registre sau documente, comisia nu ar putea să-şi îndeplinească misiunea pentru care a fost constituită. 

UNGARIA

Conform prevederilor Constituţiei din 1949, Capitolul II, articolul 39 (1), Guvernul este responsabil în faţa Parlamentului şi este obligat să furnizeze Parlamentului rapoarte periodice, referitoare la activitatea sa. Statutul, metoda de responsabilizare a membrilor guvernului şi a secretarilor de stat vor fi stabilite prin lege.

^http://net.jogtar.hu/jr/gen/getdoc.cgi?docid=94900020.tv&dbnum=62

Regulamentul Parlamentului are prevederi referitoare la Comisia de anchetă: 

^http://www.parlament.hu/parl_en.htm

(1) Referitor la reglementările legate de înfiinţarea, funcţionarea, stabilirea numelui comisiei, a obiectului anchetei, precum şi la încetarea activităţii, ele sunt aceleaşi cu cele referitoare la comisiile parlamentare ad-hoc (Standing Order No. 36).
(2) O comisie de anchetă se înfiinţează în cazul în care o cincime din numărul membrilor sprijină înfiinţarea ei.
(3) Numai membrii Parlamentului pot fi membri ai comisiei de anchetă.
O comisie de anchetă investighează activităţile guvernului, ale oricărei agenţii guvernamentale sau a ministerelor şi este prezidată de un membru al opoziţiei. În cazul în care ancheta se referă la un guvern anterior şi opoziţia nu este aceeaşi, comisia de anchetă va fi coprezidată de deputaţi din opoziţiile ambelor guverne (cel anterior şi cel prezent).
Copreşedinţii vor pregăti în comun şedinţele şi vor prezida şedinţele prin rotaţie, având puteri identice, cooperând cu colegii lor.
(5) Comisia de anchetă va face un raport în legătură cu activitatea sa, care va include următoarele:
– obiectivul comisiei, normele de procedură şi metodele de anchetă stabilite de comisie;
–	referiri la faptele şi la constatările legale făcute de către comisie;
–	prezentarea probelor pe care s-au bazat concluziile;
–	comentariile organelor sau persoanelor în cauză cu privire la metodele şi concluziile anchetei;
–	propuneri referitoare la măsurile necesare ce ar putea fi luate în cazul în care comisia şi-a propus acest obiectiv.

DIRECŢIA STUDII ŞI DOCUMENTARE LEGISLATIVĂ